УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 листопада 2024 року
м. Київ
Справа № 208/7345/22
Провадження № 51-5150ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема:
- 27.02.2006 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за              ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156, ст. 70 КК України до 2 років і 9 місяців позбавлення волі, звільнений 22.06.2007 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 9 місяців 13 днів;
- 05.06.2008 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 156, ст. 71 КК України остаточно до 3 років 3 місяців і 14 днів, звільнений 17.03.2011 року по відбуттю строку покарання;
- 08.11.2011 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч. 1 cт. 353, ч. 2 cт. 156, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. За рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року вирок змінено. Призначено покарання за ч. 2 cт. 156, ч. 1 cт. 353,              ч. 1 cт. 70 КК України у виді 5 років і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.06.2015 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 6 місяців і 4 дні;
- 24.03.2016 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за           ч. 2 cт. 156, ст. 71 КК України до 7 років і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.08.2022 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 6 ст. 152 КК України до довічного позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України - до покарання  у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалено внести відомості щодо засудженого ОСОБА_5 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди 250 000,00 гривень. Позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 майнової шкоди  залишено без розгляду. Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, 27 вересня 2022 року в період із 11:20 до 11:45 у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням у тіло малолітньої дитини; нехтуючи присутністю малолітнього свідка ОСОБА_7 ; усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, бажаючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на зґвалтування дитини, користуючись її віком, яка в силу свого малолітства не усвідомлювала характер вчинюваних із нею дій та була позбавлена можливості чинити опір; маючи при собі предмет, схожий на трубку для паління, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням зазначеного вище предмету, що спричинило тяжкі наслідки.
Крім того, ОСОБА_5 при невстановлених слідством обставинах, діючи незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 та уніфікований запал ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2, незаконно зберігав їх за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 до виявлення та вилучення в ході проведення обшуку житла працівниками поліції в період часу з 19:03 до 21:26 29 вересня 2022 року.
Споряджений корпус гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ-2 у зборі утворюють ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна для здійснення вибуху штатним способом.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини його підзахисного та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 та пом`якшити йому покарання за ч. 6 ст. 152 КК України й в цілому за ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до 15 років позбавлення волі.
Зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі, належним чином не врахував, що він від самого початку визнав вину, щиро розкаявся та активно допомагав слідству, намагався вчинити дії для допомоги потерпілій.
Окрім того, сторона захисту вказує на те, що його підзахисний перед вчиненням злочину чув «гул в голові» та не міг себе стримати, не міг розібратися в своїй психіці, а тому вважає, що ці обставини мали бути враховані судом при призначенні покарання.
Вказує, що батьки засудженого мають хронічні захворювання і потребують сторонньої допомоги. 
Посилається на те, що апеляційний суд не звернув уваги на ці обставини, безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Доводи, викладені в касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й даним про  особу винного через суворість, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких, а також дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; є осудною особою.
Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітньої дитини. Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено. 
Верховний Суд погоджується з висновком місцевого суду, що не заперечувалося й апеляційним судом, щодо відсутності в ОСОБА_5 щирого каяття, оскільки, як неодноразово зазначав Верховний Суд,  щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження». 
Однак, таких даних, як зазначено у вироку місцевого суду, матеріали справи не містять, й це не було встановлено судом.
Посилання в касаційній скарзі про хворобливий стан психіки ОСОБА_5 спростовується висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 520 від 31.10.2022 року,згідно якої ОСОБА_5 визнаний осудним. Ці обставини досліджувалися судами й відображені в оскаржуваних вироку та ухвалі.
Зокрема в оскаржуваних рішеннях зазначається, що в ході судового провадження судом першої інстанції, незважаючи на повне визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, було досліджено весь обсяг зібраних органом досудового розслідування письмових доказів. 
В тому числі судом першої інстанції було досліджено висновок комісійної судово-психіатричної експертизи № 520 від 31 жовтня 2022 року (т.5 а.с. 194-198), відповідно до якого вбачається, що при її провадженні експертами досліджувались відомості, що стосуються психічного стану, анамнезу життя, анамнезу хвороби ОСОБА_5 .
Зокрема, комісією експертів було враховано, що в період 2002-2015 років ОСОБА_5 , будучи п`ять разів засудженим по ст. 156 КК України, при провадженні досудового слідства у справах кожного разу проходив стаціонарні судово-психіатричні експертизи, визнавався осудним з діагнозом «емоційно нестійкий розлад особистості».
Також цим експертним дослідженням встановлено, що ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання у період, що відноситься до інкримінованих йому діянь, не страждав і в даний час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в даний час «емоційно нестійкий розлад особистості».
Особистості психіки ОСОБА_5 виражені не настільки значною мірою і не позбавляли його можливості в період інкримінованих йому діянь усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Окрім того, при проведенні експертного дослідження психічного стану здоров`я обвинуваченого лікарі дійшли висновку про те, що висловлювання ОСОБА_5 , що перед скоєнням правопорушення він чує «гул в голові», і тоді неспроможний себе стримати, що він «не може розібратися в своїй психіці», прагнення представити себе душевнохворим не мають хворобливого характеру, а є симулятивними.
Під час інкримінованих йому діянь ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує.
Урахувавши указані вище аспекти, суд першої інстанції та апеляційний суд дійшли обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5  покарання у виді довічного позбавлення волі. Не впливають на обґрунтованість цього рішення й доводи касаційної скарги захисника про наявність у батьків засудженого окремих хронічних захворювань. 
Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено  відповідно до вимог закону, за своїм видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, які вказані у касаційній скарзі захисника, не вбачається.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до касаційної скарги копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3