ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 359/403/20
провадження № 61-3999св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду                                 від 23 лютого 2023 року в складі колегії суддів Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,
 
у справі за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета                        спору, - ОСОБА_13 , про визнання недійсним розпорядження, державного акта й витребування земельних ділянок з незаконного володіння та
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (далі - Бориспільська РДА), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_13 , про визнання недійсним розпорядження, державного акта та витребування земельних ділянок з незаконного володіння, посилаючись на те, що розпорядженням Бориспільської РДА від 19 січня 2010 року № 72 ОСОБА_12 відведено в приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_12 отримав державний акт серії ЯИ № 761432 на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220887000:03:002:0290. В подальшому ОСОБА_12 розділив цю земельну ділянку на 25 окремих земельних ділянок, 12 з яких відчужив іншим особам. 
 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                                 від 24 грудня 2019 року за ОСОБА_12 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220887000:03:002:1006, 3220887000:03:002:1009, 3220887000:03:002:1015, 3220887000:03:002:1017, 3220887000:03:002:1019, які були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3220887000:03:002:0290. Згідно з відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220887000:03:02:0996, 3220887000:03:002:1001, 3220887000:03:002:1002, 3220887000:03:002:1004, 3220887000:03:002:1007, 3220887000:03:002:1013, 3220887000:03:002:1018, 3220887000:03:002:1020 відсутня, отже, ці земельні ділянки, які також були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3220887000:03:002:0290, не відчужувалися ОСОБА_12 на користь третіх осіб та перебувають в його приватній власності. 
 
Зазначені земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, а саме на                100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпрі, що підтверджено листом Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» (далі - КДП «Київгеоінформатика») від 15 вересня                      2017 року № 01/01/583 та схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовленими цим державним підприємством. Розпорядження Бориспільської РДА від 19 січня                 2010 року № 73 та виданий в подальшому на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку суперечать вимогам статей 58, 60, 61 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 86, 88, 89 Водного кодексу України (далі - ВК України) та підлягають визнанню недійсними, адже Бориспільська РДА розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства. 
 
Крім того, єдиним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями водного фонду на території Бориспільського району, є Київська ОДА. Набуття фізичними особами - відповідачами права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує права та інтереси держави як власника земель, оскільки з державної власності протиправно вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Київська ОДА, в зв`язку з чим державу в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю. Київська ОДА як орган, уповноважений розпоряджатися спірними земельними ділянками, з                 2010 року не вжив жодних заходів щодо захисту інтересів держави в сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок. 
 
Прокурор пропустив позовну давність з поважних причин, адже про незаконність розпоряджень Бориспільської РДА та про інші порушення вимог закону прокуратурі стало відомо за результатами опрацювання листа                                             КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 року № 01/01/583. Керівник Бориспільської місцевої прокуратури просив: 
-   визнати недійсними розпорядження Бориспільської РДА від 19 січня 2010 року № 72, на підставі якого ОСОБА_12 відведено в приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;
-   визнати недійсними державний акт серії ЯИ № 761432, виданий 11 лютого 2010 року Управлінням Держкомзему в Бориспільському районі Київської області ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 32208870000:03:002:0290, для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;
-   витребувати на користь держави в особі Київської ОДА з чужого незаконного володіння: ОСОБА_14 - земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:0997; ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:0998; ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:0999; ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1000;                                   ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1005; ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1008; ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1010, ОСОБА_9 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1011, ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1012; ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3220887000:03:002:1003; ОСОБА_12 - земельні ділянки з кадастровими номерами 3220887000:03:002:1006, 3220887000:03:002:1009, 3220887000:03:002:1017, 3220887000:03:002:1019, 3220887000:03:002:0996, 3220887000:03:002:1001, 3220887000:03:002:1002, 3220887000:03:002:1004, 3220887000:03:002:1007, 3220887000:03:002:1013, 3220887000:03:002:1018, 3220887000:03:002:1020.
 
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
18 жовтня 2021 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з листом                                 КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 року № 01/01/583 та схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, на які прокурор послався в позовній заяві, спірні земельні ділянки повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на                             100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпрі. Однак цей лист та додані до нього схеми є недостатніми та недопустимими доказами, так як відсутні будь-які дані, на підставі яких було визначено межі                    100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища на річці Дніпрі, зважаючи на те, що проєкт землеустрою щодо встановлення меж природоохоронних зон не розроблявся. За відомостями Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ на схемі розташування земельних ділянок, що знаходяться в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району, розташований штучний лиман, створений після будівництва Канівського водосховища, і ця водойма відділена гідротехнічною спорудою - дамбою. Крім того, за даними, наведеними в схемах накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовленими КДП «Київгеоінформатика», всі спірні земельні ділянки знаходяться фактично на одній лінії до межі земель водного фонду. Таке розташування відповідає даним, що містяться в Публічній кадастровій карті України, та свідчить про те, що інформація, викладена у відповіді спеціаліста - геодезиста Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий центр ДЗК» (далі - ТОВ «Виробничий центр ДЗК»), стосується й інших, не вказаних в ній спірних земельних ділянок. Тому доводи позивача про те, що спірні земельні ділянки накладаються на 100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпрі, тобто знаходяться на землях водного фонду, є необґрунтованими та недоведеними. 
Крім того, керівник Бориспільської місцевої прокуратури пред`явив позов з пропуском позовної давності. Однак підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні, оскільки позивач не довів, що оспорюване розпорядження було прийняте Бориспільською РДА з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням наданих їй повноважень, і позов не підлягає задоволенню в зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.
 
23 лютого 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження Бориспільської РДА «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області» від 19 січня 2010 року № 72 в частині передачі земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 32208870000:03:002:0290, у приватну власність ОСОБА_12 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції необґрунтовано й помилково виснував про відмову в задоволенні позову, оскільки віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду підтверджується листом КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 року                 № 01/01/583 та схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовленими цим підприємством. Лист інженера-геодезиста ТОВ «Виробничий центр ДЗК» від 14 серпня 2021 року, який судом першої інстанції взято до уваги як належний доказ, містить лише інформацію щодо відстані земельної ділянки з кадастровим номером 3220887000:03:002:1003 до гідротехнічної споруди (дамби), а не прибережної смуги лиману. Оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, які за законом не могли бути передані в приватну власність громадян для ведення особистого селянського господарства, та під час прийняття оспорюваного розпорядження Бориспільською РДА було порушено вимоги законодавства щодо підстав та порядку надання земельної ділянки, то вказане розпорядження є незаконним і підлягає визнанню недійсним. При цьому заявлена в позовній заяві вимога про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такі акти лише посвідчують відповідне право та не мають самостійного юридичного значення, а тому для вирішення питання про належність права власності на земельні ділянки та для повернення їх власнику визнання їх недійсними не є необхідним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі                    № 469/1044/17). Також в цій справі прокурором заявлено вимогу про витребування земельних ділянок у відповідачів у порядку віндикації, з посиланням як на правову підставу цієї вимоги на положення статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Однак така вимога не підлягає задоволенню в зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту. Оскільки прокурором заявлено віндикаційний, а не негаторний позов, то висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності не можуть вважатися законними та обґрунтованими.
 
Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката Дранчука І. Я. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого                              2023 року залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
15 березня 2024 року особа, яка не брала участь в справі, - ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, в якій просить її скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що її не було залучено до участі в справі, проте суд прийняв рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки, адже вона набула у власність земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                         від 23 вересня 2021 року № 1360, укладеним між нею та ОСОБА_12 . 
 
Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), від 07 липня 2020 року в справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), від 09 лютого 2021 року в справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20), від 05 липня 2023 року в справі № 910/15792/20(провадження № 12-31гс22), про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона в спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами в спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. 
 
Апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - листа КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня                      2017 року № 01/01/583.
 
Суд не дослідив добросовісність набуття нею земельної ділянки, не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі                      № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року в справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16, від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц, від 20 липня 2022 року в справі № 923/196/20, від 26 червня 2019 року в справі № 669/927/16-ц,                                від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19, Верховного Суду в постановах 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження                               № 61-17779св18), від 15 травня 2019 року в справі № 523/17358/16-ц (провадження № 61-48373св18) щодо правових підстав витребування майна в добросовісного набувача. Вона як покупець земельної ділянки не знала та не могла знати про можливі порушення Бориспільської РДА під час прийняття рішення про приватизацію землі. 
 
Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Розпорядженням Бориспільської РДА від 19 січня 2010 року № 72 ОСОБА_12 відведено в приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.
 
На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_12 отримав державний акт серії ЯИ № 761432 на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220887000:03:002:0290.
 
В подальшому ОСОБА_12 поділив земельну ділянку з кадастровим номером 3220887000:03:002:0290 на 25 окремих земельних ділянок, після чого 12 з них відчужив на користь третіх осіб, а саме:
-   земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:0997 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                        від 23 серпня 2014 року № 2821 на користь ОСОБА_14 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:0998 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                         від 09 грудня 2014 року № 2275 на користь ОСОБА_3 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:0999 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                             від 29 грудня 2014 року № 2413 на користь ОСОБА_13 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 січня 2017 року № 21 відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_4 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1000 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                                від 20 січня 2017 року № 19 на користь ОСОБА_5 ;
-   земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1005 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                             від 16 вересня 2014 року № 3073 на користь ОСОБА_6 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1008 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                            від 13 грудня 2014 року № 2294 на користь ОСОБА_7 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1010 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                         від 04 квітня 2017 року № 191 на користь ОСОБА_8 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1011 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                        від 22 листопада 2014 року № 2139 на користь ОСОБА_9 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1012 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                        від 22 листопада 2014 року № 2143 на користь ОСОБА_10 ;
-   земельну ділянку площею 0,0642 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1014 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                         від 04 квітня 2017 року № 189 на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1003 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                         від 07 жовтня 2019 року № 1237 на користь ОСОБА_11 ;
-   земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1016 за договором купівлі-продажу земельної ділянки                              від 19 вересня 2019 року № 167 на користь ОСОБА_17 .
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що за договором купівлі-продажу                         від 23 вересня 2021 року № 1360 придбала в ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017. 
 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                           від 24 грудня 2019 року за ОСОБА_12 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220887000:03:002:1006, 3220887000:03:002:1009, 3220887000:03:002:1015, 3220887000:03:002:1019.
 
Також згідно з відомостями з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220887000:03:02:0996, 3220887000:03:002:1001, 3220887000:03:002:1002, 3220887000:03:002:1004, 3220887000:03:002:1007, 3220887000:03:002:1013, 3220887000:03:002:1018, 3220887000:03:002:1020 відсутня. Вказані земельні ділянки, які були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3220887000:03:002:0290, не відчужувалися                                            ОСОБА_12 на користь третіх осіб та перебувають в його приватній власності.
 
Листом КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 року № 01/01/583 Бориспільську місцеву прокуратуру було повідомлено про те, що земельні ділянки, в тому числі спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3220887000:03:002:0997, 3220887000:03:002:0998, 3220887000:03:002:0999, 3220887000:03:002:1000, 3220887000:03:002:1001, 3220887000:03:002:1002, 3220887000:03:002:1003, 3220887000:03:002:1004, 3220887000:03:002:1005, 3220887000:03:002:1006, 3220887000:03:002:1007, 3220887000:03:002:1008, 3220887000:03:002:1009, 3220887000:03:002:1010, 3220887000:03:002:1011, 3220887000:03:002:1012, 3220887000:03:002:1013, 3220887000:03:002:1017, 3220887000:03:002:1018, 3220887000:03:002:1019, 3220887000:03:002:1020, повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на                                     100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпрі. На підтвердження цього додані схеми накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовлені КДП «Київгеоінформатика».
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.  
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.
 
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
          
У частинах першій і другій статті 400 ЦПК України зазначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Заявниця у касаційній скарзі посилається на те, що її не було залучено до участі в справі, проте суд прийняв рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки, адже вона набула у власність земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23 вересня 2021 року № 1360, укладеним між нею та ОСОБА_12 . 
 
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цих осіб, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право в правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом були незалучені особи, або міститься судження про права та обов`язки цих осіб у відповідних правовідносинах. 
 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. 
 
Подібний висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду                   від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Близькі за змістом висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 604/835/15-ц (провадження № 14-649цс18).
 
Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі в справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
 
Отже, під час вирішення питання, чи прийнято оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі в справі, суд має з`ясувати, чи буде в зв`язку із прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 548/1887/21 (провадження № 61-4306св23)). 
 
Незалучена до участі в справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її                            (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним (постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2024 року в cправі                                      № 914/2259/17 та від 13 травня 2024 року в cправі № 913/567/19). 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що за договором купівлі-продажу                         від 23 вересня 2021 року № 1360 придбала в ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017. 
 
До касаційної скарги заявниця додала копії договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого право власності на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017 за ОСОБА_1 зареєстровано 23 вересня 2021 року. 
 
Тобто як на момент ухвалення рішення судом першої інстанції 18 жовтня                 2021 року, так і на дату ухвалення постанови апеляційного суду 23 лютого                     2023 року,   ОСОБА_1 була власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017, сформованої в результаті поділу переданої  ОСОБА_12 у власність земельної ділянки з кадастровим номером  32208870000:03:002:0290. 
 
Апеляційний суд визнав недійсним розпорядження Бориспільської РДА «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області» від 19 січня 2010 року № 72 в частині передачі земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 32208870000:03:002:0290, у приватну власність ОСОБА_12 . 
 
Отже, ухвалене апеляційним судом рішення безпосередньо впливає на права, інтереси та обов`язки  ОСОБА_1 , створює для неї несприятливі наслідки, адже за скасування правової підстави передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_12 , вона зобов`язується повернути придбану за 153 600,00 грн земельну ділянку Київській обласній державній адміністрації. 
 
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Відповідно до частини першої статті 315  ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
 
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). 
 
У частині першій статті 378 ЦК України зазначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно із частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
 
За частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
 
Способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки визначені в частині третій статті 152 ЗК України. Відповідно до частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
 
Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;                        4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Оскаржуваним судовим рішенням порушене право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, однак вона не була залучена до участі в справі та була позбавлена процесуальної можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів щодо необґрунтованості позову. 
 
Такі ж висновки про порушення прав дійсного власника земельної ділянки, який не був залучений до участі в справі, сформульовані в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року в справі  № 607/18157/20 (провадження № 61-10684св22). 
 
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
 
Відповідач - це особа, яку позивач вважає порушником його права та до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога.
 
Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України). 
 
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі                    № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), від 07 липня 2020 року в справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), від 09 лютого 2021 року в справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20), від 05 липня 2023 року в справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22), на які посилається заявниця в касаційній скарзі, сформульовані правові висновки про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона в спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами в спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. 
 
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Отже, позивач повинен залучити до участі в справі в якості відповідачів усіх осіб,на чиї права та обов`язки впливає оскаржуване ним рішення і чиї права можуть бути порушені.
 
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
 
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
 
Апеляційний суд частково задовольнив позов у справі з неналежним складом сторін, адже ОСОБА_1 не була залучена до участі в справі співвідповідачем за клопотанням позивача. 
 
Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, однак суд першої інстанції цей обов`язок також не виконав. 
 
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 3220887000:03:002:1017, сформованої в результаті поділу переданої  ОСОБА_12 у власність земельної ділянки з кадастровим номером  32208870000:03:002:0290, неможливо розмежувати розгляд справи щодо ОСОБА_1 від інших співвідповідачів через однорідність предмета й підстав позову для усіх відповідачів. 
 
Отже, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі на підставі пункту 8 частини першої статті 411 та частини третьої статті 400 ЦПК України.
 
Верховний Суд не надає оцінку іншим доводам касаційної скарги по суті спору, оскільки вони не були предметом оцінки судів попередніх інстанцій, а відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Верховний Суд касаційну скаргу задовольняє частково, скасовує судові рішення (рішення суду першої інстанції з виходом за межі касаційної скарги на підставі частини третьої статті 400 ЦПК України) з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Скасування раніше прийнятої постанови касаційного суду
 
В цій справі відбувся касаційний перегляд за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката Дранчука І. Я.  Постановою Верховного Суду                           від 07 червня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката Дранчука І. Я. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року залишено без змін.
 
15 березня 2024 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року звернулася ОСОБА_1 .
 
Відповідно до статті 405 ЦПК України якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду касаційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 416 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду касаційної інстанції.
 
З огляду на висновки Верховного Суду в цій постанові необхідно скасувати раніше прийняту постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року. 
 
Щодо судових витрат
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(частина перша статті 141 ЦПК України). 
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки за результатами касаційного розгляду справа передається до суду першої інстанції (спір остаточно не вирішений), розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року в справі № 359/403/20 скасувати. 
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач | О. М. Ситнік
Судді: | А. І. Грушицький
| В. М. Ігнатенко
| І. В. Литвиненко
| Є. В. Петров