Справа № 461/5837/24                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2924/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Матяш С. І.,
з участю – представника відповідача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Довганя В. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: приватний нотаріус Онищак Наталія Ярославівна про визнання права власності у порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
в липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа приватний нотаріус Онищак Наталія Ярославівна, в якому, просила: 
- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , на належну спадкодавцю та неодержану ним пенсію в розмірі 310 421, 68 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на її користь 310 421,68 грн пенсії, що нарахована та належала ОСОБА_4 . 
В обґрунтування позову посилалися на те, що вона є спадкоємицею першої черги до майна її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою позивачки про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_4 , поданою до приватного нотаріуса Онищак Наталії Ярославівни, 18 вересня 2023 року, заведено спадкову справу №51/2023 до майна ОСОБА_4 . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за законом до майна ОСОБА_4 є лише позивачка. Приватний нотаріус Онищак Н. Я. зверталася із запитом до ГУ ПФУ у Львівській області, в якому просила повідомити про нараховані та невиплачені суми пенсії на ім`я померлого ОСОБА_4 , але їй було відмовлено листом ГУ ПФУ у Львівській області від 05.04.2024 за вих. №1300-5505-8/54568 в наданні інформації про розмір невиплаченої за життя ОСОБА_4 пенсії, з посиланням на те, що доплата до пенсії ОСОБА_4 , яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому. 
Позивачка позбавлена можливості оформити спадщину, у зв`язку з тим, що відповідач заперечує наявність недоотриманої спадкодавцем пенсії та право позивачки на спадкування нарахованої але не отриманої спадкодавцем пенсії. Розрахунками на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_4 , а також рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі №380/4526/20 та від 23 листопада 2021 року у справі №380/15965/21 підтверджується, що відповідач не виплатив ОСОБА_4 пенсійні виплати в такому розмірі: 
- відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_4 від 19.11.2020 відповідач нарахував на користь ОСОБА_4 доплату пенсії за період січень 2018 – листопад 2020 в розмірі 54 444, 00 грн відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі №380/4526/20 ;
- відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_4 без дати відповідач нарахував на користь ОСОБА_4 доплату пенсії за період квітень 2019 – травень 2022 в розмірі 255 977, 68 грн відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №380/15965/21. 
Доплата, яка виникла у зв`язку з проведеними відповідачем перерахунками на виконання вказаних судових рішень не була виплачена за життя спадкодавцеві ОСОБА_4 . Загальна сума належної спадкодавцю ОСОБА_4 пенсії, яку йому нараховано але не виплачено за життя, становить 310 421,68 грн (54 444, 00 грн + 255 977, 68 грн). У зв`язку з цим позивачка змушена звернутись за захистом набутого права на спадкування до суду.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , на належну спадкодавцю та неодержану ним пенсію в розмірі 310 421, 68 грн. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 310 421, 68 грн пенсії, що нарахована та належала ОСОБА_4 .
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 104, 22 грн.
Рішення суду оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за життя ОСОБА_4 рішеннями Львівського окружного адміністративного суду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 8 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, виплата пенсій за цим Законом, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду, буде здійснена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України.
До суду із вимогою про стягнення недоотриманої пенісії звернулася як спадкоємець за законом дружина померлого - ОСОБА_2 .
Проте, на думку апелянта, спірні правовідносини не допускають у справі правонаступництво, оскільки Закон-2262 визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону-2262, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Вказана норма закону є спеціальною щодо інших норм законодавства України і виключно нею регламентовано порядок виплати сум пенсії за вислугу років, які залишилися недоодержаними у зв`язку з смертю пенсіонера з числа військовослужбовців, членам його сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Така процедура не підлягає вирішенню в порядку заміни сторони у справі чи стягувача у виконавчому листі за рішенням суду, за яким пенсіонеру нараховано відповідні суми пенсійних виплат, та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що обов`язок щодо виплати пенсії, яка була нарахована померлому, може бути покладений на відповідний орган судом. Однак, їх стягнення саме з органів пенсійного фонду може поставити під загрозу існування пенсійної системи в державі та завдати матеріальної шкоди державному бюджету.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 03 квітня 2008 року.
ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги до майна її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За заявою позивачки про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_4 , поданою до приватного нотаріуса Онищак Наталії Ярославівни, 18 вересня 2023 року заведено спадкову справу №51/2023. Згідно матеріалів спадкової справи, у такій відсутні заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від інших осіб. 
ОСОБА_4 був пенсіонером з числа військовослужбовців, перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Приватний нотаріус Онищак Н. Я. зверталася з запитом до ГУ ПФУ у Львівській області в якому просила повідомити про нараховані та невиплачені суми пенсії на ім`я померлого ОСОБА_4 , але їй було відмовлено листом ГУ ПФУ у Львівській області від 05 квітня 2024 року за вих. № 1300-5505-8/54568 в наданні інформації про розмір невиплаченої за життя ОСОБА_4 пенсії, з посиланням на те, що доплата до пенсії ОСОБА_4 , яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини, та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому.
Розрахунками на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_4 а також рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі №380/4526/20 та від 23 листопада 2021 року у справі №380/15965/21 підтверджується, що відповідач не виплатив ОСОБА_4 пенсійні виплати в такому розмірі:
- відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_4 від 19 листопада 2020 року відповідач нарахував на користь ОСОБА_4 доплату пенсії за період січень 2018 – листопад 2020 в розмірі 54 444,00 грн на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі №380/4526/20;
- відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_4 без дати відповідач нарахував на користь ОСОБА_4 доплату пенсії за період квітень 2019 – травень 2022 в розмірі 255 977, 68 грн на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №380/15965/21.
Доплата, яка виникла у зв`язку з проведеними відповідачем на виконання вказаних судових рішень не була виплачена за життя спадкодавцеві ОСОБА_4 . Загальна сума належної спадкодавцю ОСОБА_4 пенсії, яку йому нараховано але не виплачено за життя, становить 310 421, 68 грн (54 444, 00 грн + 25 5977, 68 грн).
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачами свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивачка зазначає наявність у неї, як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка, права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої–п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено та набрало законної сили за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, місцевий суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . 
При цьому, колегія суддів враховує, що 17 липня 2020 року рішеннями Львівського окружного адміністративного суду по справі № 380/4526/20 та від 23 листопада 2024 року по справі № 380/15965/21, які ухвалено та набрали законної сили за життя спадкодавця, вирішено: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати на користь ОСОБА_4 доплату пенсії за період січень 2018 – листопад 2020 роки в розмірі 54 444, 00грн; та доплату пенсії за період квітень 2019 – травень 2022 роки в розмірі 255 977, 68 грн. 
Вищенаведені рішення набрали законної сили, однак суми пенсії, що належали чоловіку позивачки залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав.
У справі, що переглядається, ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом першої черги, у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Онищак Наталії Ярославівни із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за законом до майна ОСОБА_4  є лише позивачка. Приватний нотаріус Онищак Наталія Ярославівна звернулася з запитом до ГУ ПФУ у Львівській області в якому просила повідомити про нараховані та невиплачені суми пенсії на ім`я померлого ОСОБА_4 , але їй було відмовлено листом ГУ ПФУ у Львівській області від 05 квітня 2024 року за вих. №1300-5505-8/54568 в наданні інформації про розмір невиплаченої за життя ОСОБА_4  пенсії, з посиланням на те, що доплата до пенсії ОСОБА_4 , яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини, та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому, а тому позивачка успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З урахуванням обставин даної справи, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду пери вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.
Головуючий                                                        С.М. Копняк
Судді:                                                                С.М. Бойко
А.В. Ніткевич