Справа №761/5941/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/12179/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 жовтня 2024 року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді                Журби С.О., 
суддів                                     Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В.,  
 
            розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 07.12.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №LVH9GK00000139, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 33 120,00 доларів США, які зобов`язався повернути кредитору у визначений у договорі строк та сплатити проценти за їх користування. 
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між Банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори поруки. 
Відповідачами не були виконані прийняті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 29.12.2022 року за кредитом утворилась заборгованість, яка становить 49 873,18 дол. США та складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 22 673,47 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 20674,38 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4883,71 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 05.12.2016 року по 05.06.2017 року в розмірі 1641,62 дол. США.
На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 року в розмірі 49 873,18 доларів США.
 Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 року у розмірі 30 592,48 Доларів США.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 16 травня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
У судове засідання, призначене на 31.10.2024 року, з`явився представник апелянта та відповідач.
У судовому засіданні відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що має намір досягнути згоди з позивачем. Аналогічне клопотання вже було заявлено відповідачем у судовому засіданні, призначеному на 12 вересня 2024 року. Вказане клопотання суд задовольнив та відклав розгляд справи до 31 жовтня 2024 року. Водночас 31 жовтня 2024 року відповідач не подав до суду жодних доказів, які б підтверджували, що між сторонами ведуться будь-які переговори щодо досягнення згоди. Зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи і недоведеністю фактів проведення переговорів між сторонами, суд вважав за необхідне відхилити вказане клопотання.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 07.12.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №LVH9GK00000139, за умовами якого позивач зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 33 120,00 дол. США. Строк повернення кредиту визначено сторонами до 04.12.2026 у порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів.
З метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 07.12.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № LVH9GK00000139/2, за умовами яких поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також п. 11 зазначених договорів визначено, що Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 07.12.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № LVH9GK00000139/1, за умовами яких поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також п. 11 зазначених договорів визначено, що Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 року, заборгованість за кредитом станом на 29.12.2022 року становить 49 873,18 дол. США. та складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 22 673,47 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 20674,38 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4883,71 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 05.12.2016 по 05.06.2017 у розмірі 1641,62 дол. США.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив, що стороною позивача позовні вимоги щодо пропущення строку позовної давності частково доведені, тому задовольнив позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 22 673,47 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6987,01 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 932 дол. США, а всього стягнув 30 592,48 доларів США, відмовивши у задоволенні позову в іншій частині. 
Свою апеляційну скаргу апелянт обґрунтовував тим, що суд неналежним чином обґрунтував суми стягнення. 
12 травня 2021 року КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису на звернення стягнення на майно апелянта. Станом на дату звернення банк задекларував наступну заборгованість за кредитом: заборгованість за тілом кредиту - 22 673,47 дол США; заборгованість за відсотками 16 700,20 дол США; комісія - 3724,51 дол США; пеня-21 278,07 дол США; що разом становить 64 376,25 дол США.
Таким чином, заявивши про дострокове повернення кредиту, банк  з 12 травня 2021 року втратив право щодо нарахування відсотків, передбачених договором, однак пред`явив позов про стягнення 20 674, 38 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Аналогічні доводи апелянт вказав і щодо комісії.
Вказане з точки зору апелянта свідчить про неналежність оскаржуваного рішення суду. 
Наведена позиція, якою апелянт обґрунтовував свою апеляційну скаргу, не може бути прийнята судом апеляційної інстанції в якості підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Так, позивач дійсно заявив про солідарне стягнення з Відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 49873,18 Доларів США, яка складається з:
- 22673,47 Доларів США заборгованості за тілом кредиту;
- 20674,38 Доларів США заборгованості за по відсоткам за користування кредитом;
- 4883,71 Доларів США заборгованості за по комісії за користуванням кредитом; 
-  1641,62 Доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 по 05.06.2017 рр. 
При цьому колегія суддів погоджується з апелянтом щодо того, що після вимоги про дострокове повернення кредиту Банк вже не міг здійснювати договірні нарахування.
В той же час суд першої інстанції стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 592, 48 доларів США, тобто суму, навіть меншу, ніж була нарахована Банком станом на 12.05.2021 року.
Хоча мотивувальна частина рішення суду першої інстанції дійсно не містить належного обґрунтування такого значного зменшення суми заборгованості, в той же час вказана обставина жодним чином не порушує права апелянта, оскільки в будь-якому разі суд стягнув суму меншу, ніж ту, на яку посилається апелянт як дійсний розмір заборгованості.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, судовому захист, в тому числі і в апеляційній інстанції, підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси особи.
За таких умов стягнення заборгованості за кредитом на тому рівні, що існував ще в листопаді 2017 року, і є значно меншим ніж, сума заборгованості, як заявлена банком, так і підтверджена відповідачем, жодним чином не порушує прав апелянта.
При цьому Банк рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував.
У постанові КЦС ВС від 23.11.2023 № 466/725/20 (61-5870св22) зазначена правова позиція стосовно недопустимості погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, в результаті своєї ж скарги не може потрапити в гірше становище порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції.
Зважаючи на принцип «неможливості погіршення стану апелянта» рішення суду першої  інстанції не може бути скасоване чи змінене з вищевказаних мотивів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Не можуть бути прийняті судом і доводи апелянта щодо строків позовної давності.
Так, спірний кредит було надано апелянту до 04 грудня 2026 року. 
У разі несплати чергового платежу, кредитор має право вимоги дострокового погашення заборгованості за договором .
Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У той же час матеріали справи не містять доказів того, що Банк до 12.05.2021 року  направляв вимогу про дострокове погашення боргу, чим змінив термін виконання зобов`язання за договором.
Позов було пред`явлено у лютому 2023 року, відтак загальний строк позовної давності  порушено не було.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд      
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                              С.О. Журба
 
Судді                                                                                                          Т.О. Писана  
 
                                                                                                                                К.П. Приходько