УХВАЛА

06 листопада 2024 року
м. Київ
справа №380/793/24
адміністративне провадження №К/990/40435/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Соколова В.М.,  Єресько Л.О., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа - Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 14 грудня 2023 року №461 "Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Черкаській області" в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні із служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 14 грудня 2023 року №773 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції з 25 грудня 2023 року відповідно до пункту 6 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- поновити з 26 грудня 2023 року на посаді начальника 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України;
- стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.                   
Суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 09 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа - Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.
22 жовтня  2024 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга від ОСОБА_1 , в якій скаржниця просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.
За правилами частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої  статті 332 КАС України  до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
Разом з касаційною скаргою скаржника заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що вперше касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій скаржником було подано в межах розумних строків на касаційне оскарження, а також те, що касаційна скарга подається повторно після спливу строку на касаційне оскарження з поважних причин.
Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Так, частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслений характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, передусім щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії  "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Звертаючись втретє із касаційною скаргою, скаржнця просить суд поновити строк касаційного оскарження з тих підстав, що після повернення касаційної скарги скаржником в межах установленого строку було повторно подано касаційну скаргу.
Водночас Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
При попередньому зверненні із касаційною скаргою скаржникцею не було дотримано вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а саме: у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржниця не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 30 липня 2024 року Восьмим апеляційним адміністративним судом розглянуто справу та ухвалено постанову, повний текст судового рішення складено 05 серпня 2024 року, тому останній день строку на касаційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) припадав на 04 вересня 2024 року.
Ухвалами Верховного Суду від 09 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 380/793/24 повернуто особі, яка її подала, відповідно до пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Так, відповідно до відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП ДСС) ухвалу Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року  (касаційну скаргу вдруге повернуто особі, яка її подала),  доставлено до електронного кабінету позивача 07 жовтня 2024 року о 23:52, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.               
22 жовтня 2024 року скаржник через підсистему «Електронний суд» втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Верховний Суд звертає увагу, що статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Суд зазначає, що подання касаційної скарги після повернення Верховним Судом попередньо поданої касаційної скарги, не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, оскільки нормами КАС України не визначено строків звернення до суду касаційної інстанції після повернення касаційної скарги, позаяк процесуальним законодавством регламентуються виключно загальні строки на касаційне оскарження судових рішень, що передбачено статтею 329 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що ця  касаційна скарга подана втретє через п`ятнадцять днів після її повернення Верховним Судом, що свідчить про неналежне користування своїми процесуальними правами та виконання процесуальних обов`язків. 
Сукупність цих обставин свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. 
Враховуючи викладене, колегія судді визнає неповажними підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.  
Отже, скаржнику необхідно подати заяву із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
Також, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог  статті 330 КАС України  встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга подана скаржником на підставі пункту 3 частини 4  статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої  статті 184 КЗпП України (щодо заборони звільнення одиноких матерів при наявності дитини до чотирнадцяти років). 
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що 13 листопада 2023 року до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшла інформаційна довідка УСР в Черкаській області від 13 листопада 2023 року № 5179/55/122/01-2023 за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди - з пошкодженням транспортного засобу капітаном поліції ОСОБА_1 .. Вказана подія стала підставою для складення відносно позивача протоколу за статті 124 КУпАП, а питання щодо складання протоколу за статті 130 КУпАП буде вирішено після отримання результатів дослідження біологічного матеріал.
Спірні правовідносини у цій справі стосуються звільнення позивача з посади  начальника першого сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Черкаській області на підставі положень пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».
Так, у касаційній скарзі скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої  статті 184 КЗпП України.
Частиною третьою  статті 184 КЗпП України  встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору.
При цьому, як слідує з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій зауважили, що в даному випадку Закон України "Про Національну поліцію" прийнятий у часі пізніше від КЗпП України, Закон України "Про Національну поліцію" є спеціальним по відношенню до КЗпП України, Закон України "Про Національну поліцію" містить застереження, що відносини, що виникають у зв`язку з припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції, а також, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить Закон України "Про Національну поліцію". Тобто, у даній ситуації до спірних правовідносин не застосовується стаття 184 КЗпП України.
Водночас Суд вказує про необхідність враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують  положення статей в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.
Однак, скаржником не наведено належних обґрунтувань щодо порушення судами попередніх інстанцій положень частини третьої  статті 184 КЗпП України  у контексті спірних правовідносин.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу касаційного оскарження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя  статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша  статті 341 КАС України).
Згідно з частиною другою  статті 332 КАС України  до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей  169,  332 КАС України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини;  уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4  статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2  статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями    169,    328,    330,    332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі у справі № 380/793/24.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа - Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: 
- заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини;  
- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4  статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2  статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.  

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов 
 Л.О. Єресько ,
Судді Верховного Суду