ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/3892/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),   суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Хілько Л.І.) в адміністративній справі №340/3892/24 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кропивницької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
13.06.2024 позивачка (через представника - адвоката Гуцул М.С.) звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.04.2024 №416 "Про надання дозволу на перепоховання".
В обґрунтування позовних вимог зазначено про незгоду з оскарженим рішенням про надання згоди на здійснення перепоховання ОСОБА_3 , оскільки воно прийнято необґрунтовано.  Вказує, що поховання ОСОБА_3  на Алеї слави Ровенського кладовища у м. Кропивницькому здійснено за спільною згодою з ОСОБА_1 , яка приходиться дружиною ОСОБА_3 .  
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 позов задоволено.
Третя особа – ОСОБА_1 на вказане рішення суду подала апеляційна скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача і третьої особи щодо суті спору. Так на момент поховання за наслідком військової агресії російської федерації, на околицях м. Києва відбувались бойові дії і родина загиблого була вимушена знаходитись в м. Кропивницькому та не мала можливості поховати чоловіка та батька в м. Києві, що і є виключними підставами для перепоховання. Крім того зазначає, що не заперечуючи прав позивачки по відношенню до загиблого Героя України ОСОБА_3 ,  звертає увагу на те, що загиблий вже давно не є дитиною та за життя мав свою родину і має бути похований у м. Києві. Також зазначає, що було подано всі документ, які вимагає законодавство для вирішення питання перепоховання, а отже іншого рішення відповідач не міг прийняти. 
Позивачка не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Поштова кореспонденція направлена на адресу позивачки зазначеної у позові (що відповідає місцю реєстрації зазначеної у копії паспорту позивачки доданої до позову), повернулася до суду з позначкою вузла зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Адвокат позивача суду апеляційної інстанції 03.12.2024 подав копію ордеру від 03.12.2024 та заяву про відкладення розгляду справи з підстав неотримання судової кореспонденції. У заяві вказала, що направляла суду заяву про направлення на її адресу копії скарги. 
Колегія суддів доходить  висновку, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити, оскільки судом апеляційної інстанції виконані процесуальні вимоги про направлення позивачу копії апеляційної скарги, ухвал про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду і повістку-повідомлення за адресою вказаною позивачем. Щодо направлення адвокатом суду апеляційної інстанції заяви для отримання копії скарги, колегія суддів зазначає, що повноваження адвоката представляти позивача в суді апеляційної інстанції оформлені ордером від 03.12.2024 і подані суду 03.12.2024. 
В силу статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що приймаючи участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 13.02.2022 ОСОБА_3 загинув (а.с.13-15)
Позивачка доводиться рідною матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).
ОСОБА_3 посмертно присвоєно звання “Герой України”.
ОСОБА_3 було поховано на Алеї Слави Ровенського кладовища у м. Кропивницькому за спільною згодою позивачки на ОСОБА_1 , що не заперечується останньою (а.с.16).
Дізнавшись про наміри ОСОБА_1 перепоховати ОСОБА_3 на іншому кладовищі у Київській області, позивачка зверталась із листами до Кіровоградської обласної військової адміністрації та Кропивницької міської ради з письмовими заявами про ненадання згоди на перепоховання.
Листом від 06.04.2023 року №14-2637 позивачку повідомлено, що її звернення взято до уваги та зазначено, що перепоховання здійснюється у виняткових випадках (а.с.18).
Листом від 07.04.2023 року № Н-149/186/0.5 позивачку повідомлено, що перепоховання  здійснюється у виняткових випадках (а.с.19).
Рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23 квітня 2024 року №416 надано дозвіл ОСОБА_1 на перепоховання останків ОСОБА_3 (а.с.20).
Не погоджуючись із таким рішенням позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що оскаржене рішення прийнято необґрунтовано, оскільки  подані заява і документи у сукупності не визначають  необхідність здійснення перепоховання. Також суд заначив, що  поховання відбулося з відома родичів, і особу похованого було встановлено на момент поховання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним у справі є рішення відповідача про надання  дозволу на перепоховання.
Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих визначені Законом України "Про поховання та похоронну справу" (Закон №1102), який регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.
Процедура перепоховання останків померлих визначена у статті 21 вказаного Закону. Так відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.
З метою  реалізації Закону України "Про поховання та похоронну справу" розроблений Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженому наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 19 листопада 2003 року № 193 (далі - Порядок №193)
Відповідно до п. 2.12. Порядку №193 перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини.
Для прийняття рішення щодо здійснення перепоховання останків померлого користувач місця поховання подає такі документи:
заяву користувача з обґрунтуванням причин перепоховання;
висновок місцевого закладу санепідемслужби про можливість ексгумації;
лікарське свідоцтво про смерть;
дозвіл виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.
За результатами розгляду поданих документів виноситься рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання чи, у разі відсутності підстав, видається користувачу обґрунтована письмова відмова.
Враховуючи зазначені норми, вони дають підстави для висновку, що перепоховання померлої особи можливе: у виняткових випадках, на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання та за умови надання документів, передбачених п. 2.12 Порядку № 193. У разі відсутності будь-якої із зазначених складових, особі, яка звернулась із такою заявою може бути відмовлено.
А ні закон а ні Порядок №193 не містить визначення, які випадки є «винятковими», щоб можна було ініціювати питання про перепоховання.
На думку суду, це може бути недодержання вимог закону, санітарних норм, культурні чи сімейні традиції.
Відсутність  виняткових причин та згоди одного із батьків, на перепоховання сина, на думку колегії суддів, є підставою для відмови у наданні дозволу місцевого органу на поховання останків на іншому кладовищі.
Як свідчать встановлені обставини справи, ОСОБА_3 (син позивачки та чоловік третьої особи) загинув при виконанні обов`язків військової служби. ОСОБА_3 посмертно присвоєно звання “Герой України” з присвоєнням ордену «Золота Зірка».
ОСОБА_3 було поховано на Алеї Слави Ровенського кладовища у м. Кропивницькому за спільною згодою позивачки на ОСОБА_1 (третя особа).
Таким чином поховання відбулося з відома родичів. Суду не подавалось доказів,  про те, що поховання відбулось зпорушенням вимог закону чи санітарних норм. Могила  загиблого розташована в безпечному місці, і відвідування не має жодних перешкод. Загроза захоплення території міста Кропивницького російською федерацією наразі відсутня. Кладовище не зазнало руйнації внаслідок війни чи стихійного лиха. Крім того, немає релігійних, традиційних або звичаєвих факторів, які б зумовлювали необхідність поховання у конкретному місці.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується щодо відсутності виняткових причин на перепоховання.
Посилання скаржниці на ту обставину, що на час поховання чоловіка була відсутня можливість здійснити це у місті Києві не є безумовними винятковими обставинами. Стосовно доводів про те, що для вирішення питання про перепоховання були надані всі документи, а отже іншого рішення відповідач не міг прийняти, суд зазначає, що окрім поданих документів необхідно встановити винятковість такого випадку. Проте судом встановлено, і не спростовано і в суді апеляційної інстанції, що обґрунтувань винятковості випадку не наведено.
Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року в адміністративній справі №340/3892/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник