КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
07 листопада 2024 року                                                                             м. Київ
 
Унікальний номер справи № 755/16634/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4302/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що 18 лютого 2021 року Державна установа «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення», яка перебуває сфері управління Міністерства Молоді та Спорту України, оголосила про процедуру закупівлі «Човни академічні під вагу спортсмена 65-75 кг.
Відповідно до Протокольного рішення № 001-44-21-01 від 10 березня 2021 року Уповноваженої особи Управління «Укрспортзабезпечення» фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 було визнано переможцем процедури закупівлі, а 23 березня 2021 року між ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як переможцем процедури закупівлі - постачальником, було укладено договір № 6/44, відповідно до п.1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, на підставі наказу Мінмолодьспорту від 12.01.2021 № 44 «Про придбання спортивного обладнання та інвентарю довгострокового використання для забезпечення підготовки та участі національної збірної команди України з веслування академічного в Іграх XXXII Олімпіади 2020 року в м. Токіо (Японія)» постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю (човни академічні під вагу спортсмена 65-75 кг), а замовник - прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в публікації на своїй персональній сторінці Facebook.com (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4), розмістив інформацію щодо позивача такого змісту: «Недавно Министерство молодежи и спорта похвасталось закупкой для наших олимпийцев новеньких лодок для академической гребли. По одному из тендеров, на закупку трех лодок Empacher, было потрачено 2.6 млн. грн. То, что тендер был прописан под одного поставщика - ерунда. Проблема в том, что этот поставщик, ФОП ОСОБА_4 , продал. Вместо новых лодок Министерству втюхали б/у лодки которые уже как три года бороздят реки и заливы страны. Потолок в цене этих лодок 40% от стоимости тендера. Как так вышло? Поставщик лодок ФОП ОСОБА_4 - карманный ФОП известного в гребном мире афериста ОСОБА_1 . Мы уже как-то о нем писали. Находясь в тесных отношениях с Министром спорта ОСОБА_8 , ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя", но и про то, что Министерство "скушает" б/у инвентарь. Как доказательство привожу фото шильдика одной из лодок 2Х. Оригинальный год производства 2019 заменен на 2020. Но изюминка в том, что ввезя эти лодки в 2019 ОСОБА_1 их даже не растаможил. После того, как он их три года использовал, а теперь продал на тендере, он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены. В узких кругах вчера ОСОБА_1 хвастался что у него на таможне "кореш" который все порешает. Именно поэтому сегодня утром ОСОБА_1 собрал лодки и помчал на Киевскую таможню где прямо в эти минуты активно занимается их оформлением. Прошу сотрудников таможни внимательно отнестись к этой информации, а Министерство молодежи и спорта как-то прокомментировать эту закупку. ОСОБА_8, Міністерство молоді та спорту України». 
ІНФОРМАЦІЯ_12 ТОВ «ГРАВІС-КІНО» викладено і розповсюджено на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 інформацію щодо позивача під назвою: „ ІНФОРМАЦІЯ_2 ". 
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_12 ТОВ «1+1 ІНТЕРНЕТ» викладено і розповсюджено на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 інформацію щодо позивача під назвою: „ІНФОРМАЦІЯ_2". 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ «ЗН УА» викладено і розповсюджено на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15, власником домену (веб-сайту) якого є ОСОБА_3 , інформацію щодо позивача під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_16». 
Вказував, що розповсюджена інформація стосовно позивача не відповідає дійсності порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Факти, викладені у вказаних публікаціях є недостовірними, неправдивими, нічим не підтвердженими, не мають місця у дійсності. Обставини, які викликали ситуацію, спричинили позивачу моральних страждань та завдали матеріальної шкоди.
Враховуючи викладене, позивач просив: 
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену і розповсюджену ОСОБА_2 в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці Facebook.com (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме: «Недавно Министерство молодежи и спорта похвасталось закупкой для наших олимпийцев новеньких лодок для академической гребли. По одному из тендеров, на закупку трех лодок Empacher, было потрачено 2.6 млн. грн. То, что тендер был прописан под одного поставщика - ерунда. Проблема в том, что этот поставщик, ФОП ОСОБА_4 , продал. Вместо новых лодок Министерству втюхали б/у лодки которые уже как три года бороздят реки и заливы страны. Потолок в цене этих лодок 40% от стоимости тендера. Как так вышло? Поставщик лодок ФОП ОСОБА_4 - карманный ФОП известного в гребном мире афериста ОСОБА_1 . Мы уже как-то о нем писали. Находясь в тесных отношениях с Министром спорта ОСОБА_8 , ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя", но и про то, что Министерство "скушает" б/у инвентарь. Как доказательство привожу фото шильдика одной из лодок 2Х. Оригинальный год производства 2019 заменен на 2020. Но изюминка в том, что ввезя эти лодки в 2019 ОСОБА_1 их даже не растаможил. После того, как он их три года использовал, а теперь продал на тендере, он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены. В узких кругах вчера ОСОБА_1 хвастался что у него на таможне "кореш" который все порешает. Именно поэтому сегодня утром ОСОБА_1 собрал лодки и помчал на Киевскую таможню где прямо в эти минуты активно занимается их оформлением. Прошу сотрудников таможни внимательно отнестись к этой информации, а Министерство молодежи и спорта как-то прокомментировать эту закупку. ОСОБА_8, Міністерство молоді та спорту України»;
- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ним недостовірну інформацію шляхом надрукування великим шрифтом і на новому місці на сторінці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17, де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація, поширена мною, ОСОБА_2 в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_18, в якій зазначено: «Недавно Министерство молодежи и спорта похвасталось закупкой для наших олимпийцев новеньких лодок для академической гребли. По одному из тендеров, на закупку трех лодок Empacher, было потрачено 2.6 млн. грн. То, что тендер был прописан под одного поставщика - ерунда. Проблема в том, что этот поставщик, ФОП ОСОБА_4 , продал. Вместо новых лодок Министерству втюхали б/у лодки которые уже как три года бороздят реки и заливы страны. Потолок в цене этих лодок 40% от стоимости тендера. Как так вышло? Поставщик лодок ФОП ОСОБА_4 - карманный ФОП известного в гребном мире афериста ОСОБА_1 . Мы уже как-то о нем писали. Находясь в тесных отношениях с Министром спорта ОСОБА_8 , ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя", но и про то, что Министерство "скушает" б/у инвентарь. Как доказательство привожу фото шильдика одной из лодок 2Х. Оригинальный год производства 2019 заменен на 2020. Но изюминка в том, что ввезя эти лодки в 2019 ОСОБА_1 их даже не растаможил. После того, как он их три года использовал, а теперь продал на тендере, он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены. В узких кругах вчера ОСОБА_1 хвастался что у него на таможне "кореш" который все порешает. Именно поэтому сегодня утром ОСОБА_1 собрал лодки и помчал на Киевскую таможню где прямо в эти минуты активно занимается их оформлением. Прошу сотрудников таможни внимательно отнестись к этой информации, а Министерство молодежи и спорта как-то прокомментировать эту закупку. ОСОБА_8, Міністерство молоді та спорту України» є недостовірною; 
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену і розповсюджену ТОВ «ГРАВІС-КІНО» в сюжеті від ІНФОРМАЦІЯ_12 на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_19 під назвою: „ІНФОРМАЦІЯ_2".
- зобов`язати ТОВ «ГРАВІС- КІНО» спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ними недостовірну шляхом надрукування великим шрифтом і на тому ж місці на сайті, де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком „СПРОСТУВАННЯ" наступного змісту «Спростування: Інформація, поширена ТОВ «ГРАВІС-КІНО» в сюжеті від ІНФОРМАЦІЯ_18 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_19, в якій зазначено: „ІНФОРМАЦІЯ_2"; 
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену і розповсюджену ТОВ«1+1 ІНТЕРНЕТ» ІНФОРМАЦІЯ_20 о 18:49 на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, під назвою: „ІНФОРМАЦІЯ_2";
- зобов`язати ТОВ«1+1 ІНТЕРНЕТ» спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ним недостовірну інформацію шляхом надрукування великим шрифтом і на тому ж місці на сайті, де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація, поширена ТОВ«1+1 ІНТЕРНЕТ» в сюжеті від ІНФОРМАЦІЯ_21 о 18:49 на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якій зазначено: „ІНФОРМАЦІЯ_2"» є недостовірною; 
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену і розповсюджену ТОВ«ЗН УА» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17:53 на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 власником домену (веб-сайту) якого є ОСОБА_3 , під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_22»;
- зобов`язати ТОВ«ЗН УА», власником домену (веб-сайту) якого є ОСОБА_3 спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ним недостовірну інформацію шляхом надрукування великим шрифтом і на тому ж місці шпальти, де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком „СПРОСТУВАННЯ" наступного змісту: Інформація, поширена ТОВ«ЗН УА» від ІНФОРМАЦІЯ_18 о 17:53 на веб-сайті за посиланнямІНФОРМАЦІЯ_23 , в якій зазначено: «ІНФОРМАЦІЯ_22»» є недостовірною; 
- стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. та матеріальну шкоду, витрачену на лікування у розмірі 71 550,00 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати (т. 1 а.с. 1-38, т. 2 а.с. 31-62).
Представник ОСОБА_2 - адвокат Воробйов Є.Л. подав до суду відзив на позовну заяву,  в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилався на те, що відповідач є відомим професійним журналістом, а відтак, інформацію, яка є суспільно-значущою для громадськості не можуть замовчувати. Подана роздруківка публікації електронного доказу є неналежним доказом поширення інформації, оскільки за вказаним в позові посиланням відсутня публікація. Відповідач заперечує, що він є автором оскаржуваних речень, які містяться в матеріалах позовної заяви та заперечує, що він є власником сторінки www.facebook.com/plinskiymedia. Вказаний обліковий запис було заблоковано та наразі доступу у відповідача до нього немає. Отже, позивачем не доведено, що ОСОБА_2 є поширювачем інформації, а відтак і належним відповідачем по справі. Твердження позивача щодо недостовірності інформації є оціночними судженнями. Вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підтверджені належними доказами (т. 2 а.с. 220-221д т. 4 а.с. 1-7).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Кєєр О.С. у відповіді на відзив підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити  (т. 3 а.с. 18-22).
20 грудня 2021 до суду надійшов відзив від представника ТОВ «1+1 Інтернет», ТОВ «Гравіс-Кіно» - адвоката Заянчуковського С.О., в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що позивачем не подано належних доказів розповсюдження інформації та за вказаними у позові посиланнями відсутня інформація, яка б стосувалася позивача. Твердження позивача щодо недостовірності інформації є оціночними судженнями. Крім того, позивачем сформовано позовні вимоги не конкретно, що унеможливлює виконання рішення суду (т. 3 а.с. 76-80, 97-137).
15 липня 2022 року до суду надійшов відзив від директора ТОВ «ЗН УА», в якому останні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, щопозивачем не доведено факт поширення відповідачем інформації та додані до матеріалів справи докази не є актуальними та належними (т. 3 а.с. 159-162).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЗН УА», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної та матеріальної шкоди- відмовлено (т. 4 а.с. 114-124). 
Не погоджуючись із рішенням районного суду, 06 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кєєр О.С., звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути судові витрати з відповідачів (т. 4а.с. 132-137).
На обґрунтування апеляційної  скарги зазначала, що оскаржуване рішення постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції мав проаналізувати кожне з тверджень, які надаються для співставлення з ознаками фактичних тверджень та оціночних суджень, зокрема, суд першої інстанції мав перевірити, чи може відповідний вислів, виходячи з його змісту, бути оцінений щодо його правдивості, правильності та відповідності дійсності, або ж він є суб`єктивною думкою відповідача-1, що не підлягає спростуванню.
Відповідачами не надано до суду доказів у підтвердження достовірності поширеної ними інформації про те, що позивач знаходиться в «тесных отношениях с Министром спорта ОСОБА_8». Зокрема, матеріали справи не містять доказів перебування позивача та ОСОБА_8 між собою у договірних чи відносинах, які б могли підтвердити спірну інформацію про знаходження в взаємовідносинах. 
Суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивач взагалі не приймав участь у процедурі закупівлі, відтак, ніякого відношення до закупівлі човнів не має. Тому, твердження суду про те, що позивач є публічною особою в даному випадку недоречні, адже немає причинно-наслідкового зв`язку між його публічністю як особи та проведенням ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» процедури закупівлі човнів та визнання нею переможцем третьої особи, з якою у ОСОБА_1 відсутні відносини. Відтак, даний висновок є голослівним.
З аналізу положень ст. 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України вбачається, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а відповідач подати докази, які слугували для публікування статті. Судом першої інстанції встановлено, що стаття була поширена ОСОБА_2 , тобто звертаючись до суду з позовом, позивач надав належні докази того, що стаття була опублікована відповідачем-1. В свою чергу, жоден із відповідачів не надав жодного доказу на підтвердження, що інформація, яка була поширена останнім є достовірною. У ході розгляду справи відповідачами не було надано належних доказів достовірності інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.
Судом першої інстанції під час розгляду справи не була надана оцінка статті, яка стала предметом розгляду справи. Суд мав дослідити вислови відповідача у корелятивному взаємозв`язку зі змістом статті та врахувати загальний тон висловлювань та контекст, у якому вони були викладені (т. 4 а.с. 132-137).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Верланов С.М., судді, які входять до складу колегії: Невідома Т.О., Нежура В.А. (т. 4 а.с. 142).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кєєр О.С. на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали апеляційного суду (т. 4 а.с. 145-146).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року поновлено представнику ОСОБА_1 - адвокатуКєєр О.С. строк на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кєєр О.С. на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року (т. 4 а.с. 153-155).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (т. 4 а.с. 156-157).
23 січня 2024 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Воробйова Є.Л., в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 4 а.с. 167-173).
24 січня 2024 року до суду надійшов відзив від представника ТОВ «1+1 Інтернет», ТОВ «Гравіс-Кіно» - адвоката Руденко В.В., в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 4 а.с. 182-188).
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 469/06.1-01/24 від 03 липня 2024 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Верланова С.М. у розгляді судової справи № 755/16634/21 (22-ц/824/4302/2024) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 5 а.с. 24).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2024 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді,  входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 5 а.с. 25).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЗН УА», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду(т. 5 а.с. 54).
            
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кєєр О.С. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідачівТОВ «1+1 Інтернет», ТОВ «Гравіс-Кіно» - адвокат Руденко В.В.,  представник відповідачів ОСОБА_2 , ТОВ «ЗН УА» - адвокат Воробйов Є.Л. заперечували проти скарги і просили її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Кєєр О.С., про що в справі є письмова розписка. Належне повідомлення позивача ОСОБА_1 підтвердила в суді його представник - адвокат Кєєр О.С. Повідомлення відповідачів ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, відповідачі ОСОБА_2 , ТОВ «ЗН УА» були сповіщені повідомленнями їх представника - адвоката Воробйова Є.Л. та до Електронного кабінету в ЄСІТС, факт належного повідомлення останній не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 5 а.с. 27, 36-40, 56-71, 77).
06 листопада 2024 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ТОВ «1+1 Інтернет», ТОВ «Гравіс-Кіно» - адвоката Руденко В.В. про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість в іншій справі. Поряд з цим, в судовому засіданні 26 вересня 2024 року були заслухані пояснення представника відповідачів - адвоката Руденко В.В. по суті спору і поданої апеляційної скарги, а дата наступного судового засідання на 07 листопада 2024 року була погоджена представником, заперечень не зазначалось, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 5 а.с. 66-67, 71-76).  
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_2 на сторінці свого облікового запису соціальної мережі Фейсбук зроблено публікацію, в якій висвітлено інформацію, в якій згадано позивача (т. 1 а.с. 69 т. 2 а.с. 166).
ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет порталі «Цензор.нет» на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_24 було опубліковано статтю під заголовком під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_22» (т. 1 а.с. 3-7).
ІНФОРМАЦІЯ_25 на веб сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_26 опубліковано статтю під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_2" (т. 1 а.с. 74-75).
Державна установа «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення», яка перебуває сфері управління Міністерства Молоді та Спорту України, оголосила про процедуру закупівлі «Човни академічні під вагу спортсмена 65-75 кг. (т. 1 а.с. 47-48).
Відповідно до Протокольного рішення № 001-44-21-01 від 10 березня 2021 року Уповноваженої особи Управління «Укрспортзабезпечення» Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 було визнано переможцем процедури закупівлі (т. 1 а.с. 49-50).
23 березня 2021 року між ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як переможцем процедури закупівлі - постачальником, було укладено договір № 6/44, відповідно до п.1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, на підставі наказу Мінмолодьспорту від 12.01.2021 № 44 «Про придбання спортивного обладнання та інвентарю довгострокового використання для забезпечення підготовки та участі національної збірної команди України з веслування академічного в Іграх XXXII Олімпіади 2020 року в м. Токіо (Японія)» постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю (човни академічні під вагу спортсмена 65-75 кг), а замовник - прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором (т. 1 а.с. 51-55, 56, 57-64).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розповсюджена інформація стосовно позивача не відповідає дійсності порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Всі твердження відповідачів висвітлені у публікаціях є недостовірною інформацією, яка має бути ними спростована.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг з сайту за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02- 18-012563-Ь: Оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-02-18-012563-b (а.с. 47-48, т. 1), витяг з сайту за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_28: Протокольне рішення № 001-44-21=01 від 10.03.2021 Уповноваженої особи Управління "Укрспортзабезпечення" (а.с. 49-50, т. 1), копія договору про закупівлю товарів № 6/44 від 23.03.2021 (а.с. 51-64, т. 1), роздруківка статті в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_27 (а.с. 65-67, т. 1), CD-диск - огляд публікації в мережі Facebook.com за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_29, яка належить ОСОБА_2 (електронний доказ) і роздруківка зі сторінки ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 68, 69-72 т. 1), роздруківка сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.74-75, т. 1), CD-диск із записом сюжету з сайту за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 73, т. 1), роздруківка сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_30(а.с.76-78,т.1), роздруківка сторінки за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_31 (а.с. 79-80, т. 1), копія адвокатського запиту №05/8-355 від 08.06.2021 (а.с. 82-83, т. 1), копія відповіді Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» №05-1397/21 від 17.06.2021 з додатками (а.с. 84-85, т. 1), копія накладної № 2 від 16 квітня 2021 року (а.с.86,т.1); копія акту про відсутність претензій від 16 квітня 2021 року (а.с.87, т.1); копія митної декларації від 15 квітня 2021 року (а.с.88,89,т.1); копія форми МД-2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 про завершення митного оформлення (а.с.90-92,т.1);витяг з сайту за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_32: Тендерна документація закупівлі «ІНФОРМАЦІЯ_33», ідентифікатор закупівлі UA-2021-02-18-012563-b (а.с. 93-115, т. 1), копія гарантійного листа ФОП ОСОБА_13 № 1 від 02 березня 2021 року (в складі тендерної пропозиції) (а.с.116, т. 1), роздруківка сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_34 (а.с.117-119, т. 1), роздруківка сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_35 (а.с. 120-121, т. 1), копія Посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 03.11.2017 р. (а.с. 122, т. 1), копія Посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , виданого на підставі Указу Президента України від 25.07.2013 №392/2013 (а.с. 123, т. 1), копія Посвідчення ОСОБА_14 НОМЕР_5 від 11.04.2018 р. (а.с. 124), Копія посвідчення НОМЕР_6 від 18.12.1968 р. (а.с. 125, т. 1), Копія листа від 11.08.2021 №19/23/2-22737 (а.с. 126, т. 1), копія Висновку експертного дослідження від 09.08.2021 №ЕД-19- 21/19022-ПС (а.с. 127-140, т. 1), копія довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український Центр підтримки номерів і адрес» від 27.07.2021 №244/2021-Д (а.с. 141-148, т. 1), роздруківка сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 150-156, т. 1), витяг з Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення щодо ТОВ «ГРАВІС-КІНО» (а. с. 157-161, т. 1), копія адвокатського запиту №05/8-293 від 02.06.2021 (а.с. 168, т. 1), копія листа ТОВ «Інтернет Інвест» №672 від 10.06.2021 (а.с 171, т. 1).
Позивач ОСОБА_1 є майстром спорту України міжнародного класу та тренером-викладачем з академічного веслування. Крім того, позивач є заслуженим працівником фізичної культури і спорту України (а.с. 122-123, т. 1).
За загальновідомою інформацією відповідач ОСОБА_2 є медійним журналістом.
            За наявним у матеріалах справи CD- диском огляду публікації в мережі Facebook.comза посиланням ІНФОРМАЦІЯ_36.
 
Щодо обставин поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права позивача суд встановив наступне.
 
За змістом ст. 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, у т.ч. особою, якою поширено таку інформацію.
Поряд з цим, за змістом вказаних норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
Пунктом 12 постанови визначено, що належним відповідачем у разі  поширення  оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач  повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 15 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням  інших  засобів  телекомунікаційного  зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».
Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. 
Відповідні роз`яснення містяться і в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якому зазначено, що вирішуючи  питання  про  визнання  поширеної   інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати,  чи  є  вона  фактичним  твердженням,  чи оціночним судженням.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. 
Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу. 
Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. 
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1) [ВП], заява №26682/95, п. 61, ECHR 1999-IV). 
За роз`ясненнями, що містяться в п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
Проте, за змістом вказаної ст. 10 Конвенції, право на свободу вираження поглядів не є необмеженим.
Однак, навіть у разі, коли твердження є оцінним судженням, має існувати достатня фактична база на його підтвердження, без якої воно виходитиме за рамки прийнятного ("Єрусалем проти Австрії", N 26958/95, п. 43, ECHR 2001-II, п. 76 Справа "Педерсен і Бодсґор проти Данії" (Заява N 49017/99) рішення від 17 грудня 2004 року), п. 37 Справа № 13/1994/460/541 "Праґер і Обершлік проти Австрії" рішення від 26 квітня 1995 року)
Постановляючи 25 липня 2001 року рішення у Справі "Перна проти Італії" (Case of Perna v. Italy), Європейський Суд з прав людини(Заява N 48898/99 п.п. 44-47) визначив, що твердження заявника про начебто існуючу стратегію встановлення контролю над прокуратурами в багатьох містах та використання послуг pentito Бушетти з метою обвинувачення п. Андреотті вочевидь означають приписування скаржникові конкретних діянь. Отже, вони не підлягають захисту статті 10, якщо не мають фактичного підґрунтя, особливо з урахуванням тяжкості таких обвинувачень, оскільки це були твердження щодо фактів, які підлягають доведенню (див. рішення у справі "Нільсен і Йонсен проти Норвегії", цитоване вище, пункт 49). У статті, про яку йдеться, не було жодного посилання на докази і не наводилося жодне джерело інформації, що могло підтвердити ці заяви. Більше того, під час судового розгляду заявник не надав жодного конкретного доказу на підтримку своїх тверджень, а, як Суд визначив вище, докази свідків, яких він хотів викликати, стосувалися тільки політичної активності скаржника (див. пункт 28 вище). Враховуючи контекст, ці твердження, у яких висувалися дуже серйозні звинувачення проти судового службовця, перевищили межі прийнятної критики з огляду на те, що вони не мали фактичного підґрунтя.
Позивач, серед іншого, просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 та спростувати інформацію, викладену і розповсюджену ОСОБА_2 в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці Facebook.com (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4), а саме: «Недавно Министерство молодежи и спорта похвасталось закупкой для наших олимпийцев новеньких лодок для академической гребли. По одному из тендеров, на закупку трех лодок Empacher, было потрачено 2.6 млн. грн. То, что тендер был прописан под одного поставщика - ерунда. Проблема в том, что этот поставщик, ФОП ОСОБА_4 , продал. Вместо новых лодок Министерству втюхали б/у лодки которые уже как три года бороздят реки и заливы страны. Потолок в цене этих лодок 40% от стоимости тендера. Как так вышло? Поставщик лодок ФОП ОСОБА_4 - карманный ФОП известного в гребном мире афериста ОСОБА_1 . Мы уже как-то о нем писали. Находясь в тесных отношениях с Министром спорта ОСОБА_8 , ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя", но и про то, что Министерство "скушает" б/у инвентарь. Как доказательство привожу фото шильдика одной из лодок 2Х. Оригинальный год производства 2019 заменен на 2020. Но изюминка в том, что ввезя эти лодки в 2019 ОСОБА_1 их даже не растаможил. После того, как он их три года использовал, а теперь продал на тендере, он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены. В узких кругах вчера ОСОБА_1 хвастался что у него на таможне "кореш" который все порешает. Именно поэтому сегодня утром ОСОБА_1 собрал лодки и помчал на Киевскую таможню где прямо в эти минуты активно занимается их оформлением. Прошу сотрудников таможни внимательно отнестись к этой информации, а Министерство молодежи и спорта как-то прокомментировать эту закупку. ОСОБА_8, Міністерство молоді та спорту України».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказана поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація щодо позивача, яка згодом поширилась мережею інших інтернет ресурсів зі збереженням посилання на першоджерело, суд розцінив лише як оцінку його можливих дій, тобто, спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.
Рішення суду першої інстанції та висновки районного суду про поширення саме відповідачем  ОСОБА_2 оспорюваної позивачем інформації, відповідач ОСОБА_2 не оскаржував. 
Поряд з цим, в наявному негативному контексті вищевказаної статті, не можуть вважатись оціночними судженнями твердження, а саме: «…известного в гребном мире афериста ОСОБА_1…. ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя"… он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены…».
Дослідивши поширену відносно позивача інформацію, колегія суддів дійшла висновку, що така інформація здійснена у спосіб категоричного та стверджувального висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), тобто є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а відтак інформація може бути перевірена на предмет достовірності.
Застосування відносно позивача твердження «….известного в гребном мире афериста ОСОБА_1» ототожнює особу позивача із людиною, яка поводиться незаконно, протиправно  (є шахраєм), а приписування позивачу дій у стверджувальній формі щодо намагання приховати незаконну (протиправну) діяльність із застосуванням знайомств у державному органі (митниці) не можна визнати оціночними судженнями.  
Також відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші мовностилістичні способи, які б вказували на те, що повідомлена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. 
Наведена оспорювана позивачем інформація, яку позивач просив спростувати, за своїм змістом створює у сторонньої особи негативне уявлення про позивача, як особи, яка причетна до здійснення незаконної, кримінально-караної діяльності, а отже містить відповідне твердження про факт вчинення позивачем таких дій.
Як убачається із матеріалів справи правоохоронними органами України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42019100000000556  від 13.09.2019 року за ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, що підтверджується наданими до районного суду повідомленнями, копіями ухвал слідчих судів з Єдиного державного реєстру судових рішень (т. 2 а.с. 233-234 т. 3 а.с. 51-59).
Проте у справі відсутні докази того, що позивачу ОСОБА_1 оголошено про підозру або наявний вирок у кримінальній справі. 
Поряд з цим, не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню інша оспорювана позивачем інформація в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці Facebook.com (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки таке твердження про можливе використання (без зазначення особи позивача ОСОБА_1 ) майна, не містить тверджень негативного характеру стосовно самого позивача, а відтак відсутні підстави для висновку про розповсюдження недостовірної і такої що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 .
До суду не надано і судом не встановлено об`єктивних доказів того, що позивач ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин був публічною особою, перебував на державній службі та (або) виконував функції посадової (службової) особи. Посилання відповідача ОСОБА_2 , що позивач ОСОБА_1 є керівником Дитячо-юнацької спортивної школи з академічного веслування «ІНФОРМАЦІЯ_37», а вказана юридична особа є учасником 78 закупівель з підписанням 75 договорів на загальну суму 3 млн. грн., цих висновків апеляційного суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Врахувавши вищевказане, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, в частині визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 викладену і розповсюджену ОСОБА_2 в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці Facebook.com (посилання ІНФОРМАЦІЯ_17, а саме:
«…известного в гребном мире афериста ОСОБА_1…. ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя"… он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены…»,
- та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ним недостовірну інформацію шляхом надрукування на сторінці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17, де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» - вступної і резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року у цій справі.
При цьому, колегія суддів зауважила, що відповідач ОСОБА_2 повідомив до суду про блокування адміністратором його іншої сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_10 » у Facebook.com. надавши повідомлення-електронну переписку за 31 жовтня 2019 року, проте представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кєєр О.С. в суді апеляційної інстанції заперечувала факт блокування сторінки ІНФОРМАЦІЯ_17, а відповідачем ОСОБА_2 та його представником не надано до суду апеляційної інстанції об`єктивних доказів блокування сторінки відповідача ОСОБА_2 на час розгляду справи апеляційним судом (т. 2 а.с. 223-225).
До суду не надано доказів первісного створення оспорюваної позивачем інформації відповідачами ОСОБА_3 , ТОВ «ЗН УА», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет», наявний у матеріалах справи на CD-диску телевізійний репортаж новин не містить оспорюваної позивачем інформації. яка визнана апеляційним судом негативною відносно позивача ОСОБА_1 , а розміщена відповідачами ТОВ «ЗН УА», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» публікація новин містить посилання на джерело і автора статті - журналіста ОСОБА_2 та джерело такої з посиланням на його сторінку у  Facebook.com. (т. 1 а.с. 68, 73 т. 2 а.с. 166, 194, 196, 199, 203 ).
            Поряд з цим, відповідно до положень пункту 3 частини 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року N 2782-XII (в редакції Закону чинній на час поширення оспорюваної позивачем інформації ІНФОРМАЦІЯ_1, Закон втратив чинність на підставі Закону № 2849-IX від 13.12.2022 року), редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень фізичних та юридичних осіб.
Вказані відповідачі не є автором вищевказаної інформації (статті) та здійснили передрук оспорюваної інформації надавши його читачам як дослівне відтворення повідомлень фізичних та юридичних осіб, з посиланням на автора і джерело походження такої.
Вищевказане свідчить про відсутність умислу журналіста та засобу масової інформації, тобто усвідомлення недостовірності інформації та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.
Тому, зважаючи на положення статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, пункту 3 частини 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року N 2782-XII, ст. 17 Закону від 23 вересня 1997 р. N 540/97-ВР "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", наявні підстави для звільнення вказаних відповідачів від відповідальності за публікацію вищевказаних відомостей та відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.
Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, Закон втратив чинність на підставі Закону № 2849-IX від 13.12.2022),  кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій).
У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі.
Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому.
Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.
У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.
Умови довгострокового зберігання телерадіопередач, що становлять історичну, художню, культурну чи іншу цінність, визначаються законодавством України.
До суду не надано об`єктивних доказів звернення позивача ОСОБА_1 та(або) його представника до відповідачів із скаргою щодо змісту телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_12.
В суді першої інстанцій представник відповідачів ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» - адвокат Заянчуковський С.О. представник відповідача, директор  ТОВ «ЗН УА» - Сілін А.В., кожен окремо, заперечували факт розповсюдження відповідачем оспорюваної позивачем інформації, у т.ч. посилаючись на відсутність заяв (скарг) позивача до відповідача протягом встановленого Законом строку та, у зв`язку з цим, відсутність збереженого запису телепередач спірного періоду.  
Станом на час розгляду справи апеляційним судом оспорювана позивачем інформація за зазначеними посиланнями в інтернет виданнях відсутня.
Тому, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 48 вищевказаного Закону, визнав обґрунтованими заперечення відповідачів щодо відсутності збереженого запису телепередачі та неможливості надати його до суду. Клопотання про витребування (надання) Журнал обліку передач сторони по справі не заявляли.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поширювання вищевказаної інформації відповідачами ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет», ТОВ «ЗН УА».
 
Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно висновку експертного дослідження Державного НДЕКЦ МВС України за результатами проведення експертного психологічного дослідження № ЕД-19-21/19022-ПС від 09 серпня 2021 року ситуація, що досліджувалась є для ОСОБА_1 психотравмувальною та йому завдано моральних страждань (моральну шкоду) із визначенням орієнтовного розміру грошової компенсації за умов визнання судом заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди (т. 1 а.с. 127-140).
Проте вказаним висновком встановлено орієнтовний еквівалент моральної шкоди, заподіяної позивачу, а тому суд апеляційної інстанції, виходячи із обставин цієї справи і зібраних по справі доказів, вважає за необхідне зменшити заявлений позивачем розмір відшкодування та стягнути з відповідача ОСОБА_2 - 5 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди на користь позивача, врахувавши характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань та виходячи з засад розумності і справедливості.
            Позивачем не доведено та судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками погіршення стану здоров`я позивача, завданої позивачу матеріальної шкоди. З огляду на вищевказане не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь 71 550 грн. матеріальної шкоди, грошових коштів, витрачених на лікування.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених позовних вимог слід стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені позивачем судові витрати за розгляд судом першої інстанції в розмірі 1 866 грн. (1816 грн. (за дві задоволених немайнових вимоги) + 50 грн. (1% (пропорційно до частини задоволеної вимоги про стягнення моральної шкоди)), 1065,96 грн. витрат на проведення експертизи, сплата яких підтверджується доказами по справі (т. 1 а.с. 163), та 2 799 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року- скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 викладену і розповсюджену ОСОБА_2 в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці Facebook.com (ІНФОРМАЦІЯ_17), а саме:
«…известного в гребном мире афериста ОСОБА_1…. ОСОБА_1 не только договорился про тендер "под себя"… он спешно поехал на Киевскую таможню чтобы каким-то образом задним числом оформить растаможку лодок которые согласно тендера давно растаможены…»,
Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 спростувати у триденний строк з дня набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили розповсюджену ним недостовірну інформацію шляхом надрукування на сторінці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 де і була надрукована недостовірна інформації під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» - вступної і резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року у цій справі.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) - 5 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) - 1 866 грн. судового збору за розгляд районним судом,  1065,96 грн. витрат на проведення експертизита 2 799 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 08 листопада 2024 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                         Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

                                                                                                         В.М. Ратнікова