ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/332/24 Справа № 712/11512/23 Категорія: ч.1 ст.485 МК України 	Головуючий у І інстанції Кончина  О. І.   Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року                                                                                               м. Черкаси

       Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №712/11512/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кононенко О.С., - 

в с т а н о в и л а :

       Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 травня 2024 року

        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,-
       
       визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 14113,48 грн.; постановлено стягнути судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , з метою зменшення розміру митних платежів під час декларування в митний режим імпорту транспортного засобу «КІА CEED» (рік виготовлення - 2013, VIN: НОМЕР_2 ) за митною декларацією від №UA902010/2019/108774 митному посту «Умань» Черкаської митниці ДФС (20300, Черкаська обл., м. Умань, вул. Індустріальна, 14а) заявлено неправдиві відомості щодо його митної вартості, а також ціни, яка необхідна для визначення такої митної вартості та надано договір купівлі-продажу від 07.10.2019, який містив такі неправдиві відомості, що призвело до несплати митних платежів на суму 28226,96 грн (ввізне мито – 8820,92 грн, податок на додану вартість - 19406,04 грн) та порушення вимог ч.1, ч. 2 ст. 51, п.2 ч.2 ст. 52, ч. 1 ст. 53, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 Митного кодексу України, п. 36.1 ст. 36, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 – адвокат Кононенко О.С., подала апеляційну скаргу в якій просила постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.05.2024 по справі №712/11512/23 скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, в діях ОСОБА_1 .
Апеляційні вимоги мотивувала тим, що суд першої інстанції не об`єктивно розглянув справу, без належного дослідження всіх обставин справи. Так, суд першої інстанції проігнорував факт закінчення, на момент фіксування порушення митних правил Черкаською митницею, строків притягнення до відповідальності декларанта за подання недостовірних відомостей, внесених до митної декларації. Відповідно до п.13 ст.264 МК України, документи, відомості про які зазначено в митній декларації, повинні зберігатися декларантом протягом не менше, ніж 1095 днів.
Так, транспортний засіб марки «КІА СЕЕD» (рік виготовлення - 2013, VIN – НОМЕР_2 ) було подано до митного оформлення в митному режимі «імпорт» на митному посту «Умань» Черкаської митниці за митною декларацією № UА902010/2019/108774 від 11.10.2019 року. Це означає, що теоретично особа - декларант несе відповідальність, передбачену Митним кодексом України, лише протягом 1095 днів з 11.10.2019 по 11.10.2022.
Протокол про порушення митних правил № 0052/90200/23 було складено майже через рік після закінчення строку, протягом якого особа несе відповідальність, передбачену МК України, а саме: 01.09.2023.
Апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, оскільки як вбачається з Листа Шведського відділу митних зборів Схід (надалі - митниці Швеції) від 22.05.2023, у відповідь на запит від митної адміністрації України, Шведський відділ митних зборів Схід провів розслідування стосовно експорту 53 автомобілів до України, в ході якого вони були не в змозі виявити жодної інформації, пов`язаної з автомобілями, у їхньому реєстрі. Також, у вказаному Листі зазначено, що Шведська митниця одержала від продавців інформацію щодо ціни продажу лише стосовно 29 автомобілів та виявила розбіжності щодо ціни наданої продавцем та ціни вказаної в запиті митної адміністрації України. Проте, митниця Швеції зазначила, що одержала інформацію з бізнесової системи продавців, через це митна служба Швеції не в змозі завірити дані, як автентичні (тобто не може перевірити достовірність наданих даних), що в свою чергу свідчить, що посадовою особою - головним державним інспектором відділу боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Черкаської митниці Коломієць Г.С. на припущеннях зроблено висновок, що надіслані митною службою Швеції документи підтверджують, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України. Зауважила, що в матеріалах справи відсутня експертна митна декларація, на підставі якої товар було вивезено з митної території Європейського союзу, що в свою чергу свідчить про те, що оформлення експорту не здійснювалось через шведські митні органи.
Також апелянт зазначила про відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення – вини у формі умислу та особливої мети на зменшення розміру митних платежів, і це підтверджується тим, що ОСОБА_1 за межі митної території України не виїжджав для придбання автомобіля, а уповноважив на це ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.10.2019, №1187, відповідно до якої уповноважив останнього на придбання за межами України на ім`я ОСОБА_1 автомобіля будь-якої марки за ціною та на умовах, які будуть визначені ОСОБА_2 самостійно, оформити автомобіль у митному відношенні, перегнати до місця проживання ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_1 , видаючи довіреність, не знав ані марку/модель автомобіля, який для нього буде придбано, ані його вартість.
При цьому переміщення до митниці призначення - Черкаської митниці ОСОБА_2 здійснював самостійно (доказ - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на кордоні - м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС), а ОСОБА_1 лише 11.10.2019 підготував та подав до митного органу заповнену належним чином митну декларацію № UА902010/2019/108774. При цьому всі відомості до даної декларації ОСОБА_1 було внесено на підставі товаросупровідних документів, які надав йому ОСОБА_2 , а чинним законодавством України не встановлено обов`язку декларанта здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у товаросупровідних документах, тому вважає, що ОСОБА_1 у митній декларації № UА902010/2019/108774 заявлено достовірні та повні відомості, необхідні для ідентифікації товару, а отже, здійснено декларування у відповідності до вимог чинного митного законодавства України.
Вважає, що ні матеріали справи, ні протокол про порушення митних правил № 0052/90200/23 не містять доказів чи обґрунтувань наявності в діях громадянина ОСОБА_1 умислу ухилитися від сплати податків, зменшити їх розмір.
Обгрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт посилалася на МК України, КУпАП та судову практику Верховного Суду.
Заслухавши в судовому засіданні апеляційної інстанції думку представника ОСОБА_1 – адвоката Кононенко О.С., яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу місцевого суду та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, посилаючись на те, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, розкаявся у вчиненому та добровільно сплатив митні платежі, визначені митними органами; думку представника Черкаської митниці Горбенко О.М., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про порушення митних правил, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Згідно ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, за обставин, вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах, і стороною захисту, з урахуванням позиції, висловленої в суді апеляційної інстанції 14.10.2024 не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, слід дотримуватися вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
       Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.
Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується судом.
Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує фактичні обставини справи, зокрема те, що діяння, вчинене ОСОБА_1 , хоча і містить в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 485 КУпАП, але внаслідок всіх конкретних обставин воно не відповідає тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення.
При цьому, апеляційним судом враховується і те, що ОСОБА_1 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, розкаявся у вчиненому, вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відповідно до наданих апеляційному суду захисником Кононенко О.С. платіжних документів ОСОБА_1 відшкодував шкоду, завдану своїми неправомірними діями, добровільно сплативши 10.09.2024 платежі: 19406,04 – ПДВ, 8820,90 – мито (а.с.183 та на звороті), визначені йому митною службою, є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки міжрайонної МСЕК №2 серії 12 ААБ №459690 (а.с.184-185), обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відсутні, суворість безальтернативного адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України, яке, з огляду на фактичну сплату ОСОБА_1 митних платежів, в даному випадку явно не відповідає характеру вчиненого правопорушення, а тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову районного суду в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 , звільнивши його на підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідності за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
В решті постанову районного суду слід залишити без змін.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у проваджені по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно п. 5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з винної особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до вимог ч.1 п.9 ст.5 Цього Закону від сплати судового збору звільняються інваліди 1 або 2 групи.
Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки міжрайонної МСЕК №2 серії 12 ААБ №459690 від 23.04.2019, яка надана йому безтерміново (а.с.184-185), а тому він має право на пільги та компенсації, встановлені законодавством, і має бути звільнений від його сплати. 
Так як суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність зміни постанови районного суду в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 , звільнивши його на підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідності за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, то в даному випадку стягнення судового збору чинним законодавством не передбачено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенко О.С. - задовольнити частково.
       Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 травня 2024 року змінити у частині накладення стягнення на ОСОБА_1 , звільнивши його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.485 Митного кодексу України, на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка