П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/5435/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
29 жовтня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Пращерук М. О., 
позивача: ОСОБА_1 ,           
представника відповідача: Ємельянової І. В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного сервісного центру МВС від 25.03.2024 № 2/21/11-кп, поновити його на посаді, з якої звільнено, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 04.07.2024 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного сервісного центру МВС від 25.03.2024 № 2/21/1-кп про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області з 26.03.2024.
Стягнуто з Головного сервісного центру МВС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2024 по 04.07.2024 включно у розмірі 166120,26 грн без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного сервісного центру МВС витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
Вирішено рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області допустити до негайного виконання.
Вирішено рішення суду в частині стягнення з Головного сервісного центру МВС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено відсутність інших вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, а тому він як роботодавець повинен був пропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які відповідають вимогам частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ, що існували в державній установі, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення дати, з якої слід поновити позивача на посаді та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийняти нове, яким поновити позивача на посаді з 27.03.2024 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 86 713,20 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції невірно визначено дату поновлення ОСОБА_1 на посаді – 26.03.2024 замість 27.03.2024 та невірно визначено період вимушеного прогулу не з 26.03.2024 по 04.07.2024, а з 27.03.2024 по 04.07.2024.
Зазначено, що ОСОБА_1 , який займав посаду начальника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області (філії ГСЦ МВС), було нараховано та виплачено заробітну плату за період з 01.01.2024 до 29.02.2024 в сумі 100 127,46 грн. Середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 1204,35 грн.
При цьому відповідач зазначає, що до цієї суми включені виплати за листами тимчасової непрацездатності, а також оплата додаткової відпустки.
Згідно із табелем обліку робочого часу за січень та лютий 2024 року, ОСОБА_1 відпрацьовав два робочі (календарні) дні – 18 та 19 січня 2024 року, а тому середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за вказаний період становить 1204,35 грн. (2408,70/2=1204,35 грн).
Таким чином,  аргументи відповідача фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням в частині визначення дня з якого поновлено позивача на роботі та розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4  ст. 304 КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 13.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 24.09.2024 о 09:50 год.
24.09.2024 розгляд справи перенесено на 29.10.2024 о 09:50 у зв`язку з відрядженням судді-доповідача.
29.10.2024 у судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її повністю.
Позивач заперечив проти апеляційної скарги.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 працював на посаді начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 838 від 16.10.2023 "Про організаційно-штатні зміни в Головному сервісному центрі МВС" затверджено Перелік змін у штатах МВС.
Згідно з цим Переліком передбачено реорганізацію зокрема регіональних сервісних центрів Головного сервісного центру МВС в Херсонській, Одеській та Миколаївській областях, а також скорочення всіх посад.
Водночас Переліком передбачено створення регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС, м. Одеса).       
17.10.2023 з метою дотримання вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади та одночасно запропоновано вакантні посади в структурі Головного сервісного центру МВС по всій Україні. Того ж дня ОСОБА_1 ознайомлено із згадуваним вище попередженням.
19.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного сервісного центру МВС із заявою, у якій просив перевести його на посаду заступника начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ) з 01.11.2023.
Листом відповідача від 14.11.2023 вих. № 31/24571-25832-2023 позивача повідомлено про те, що станом на 14.11.2023 посада заступника начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ) укомплектована, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не переведено на бажану посаду.
При цьому на вказану посаду з 01.11.2023 переведено ОСОБА_2 на підставі поданої ним 26.10.2024 заяви.
11.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного сервісного центру МВС із заявою, у якій просив перевести його на посаду заступника начальника регіонального сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ) з 26.03.2024.
Проте 25.03.2024 начальником Головного сервісного центру МВС видано наказ № 2/21/1-кп, яким відповідно до пункту 1 частини 1, частини 4 статті 87, статті 89 Закону України "Про державну службу", статті 24 Закону України "Про відпустки", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16.10.2023 № 838 "Про організаційно-штатні зміни в Головному сервісному центрів МВС" ОСОБА_1 звільнено з посади начальника регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області (філія ГСЦ МВС) з 26.03.2024 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Головного сервісного центру МВС, з припиненням державної служби.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 17 пункту 12 розділу V  Положення про Головний сервісний центр МВС (далі - Положення), затвердженого наказом МВС України від 07.11.2015 № 1393 начальник Головного сервісного центру МВС, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників Головного сервісного центру МВС (крім своїх заступників).
Частиною 1 статті 83 Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) визначені підстави для припинення державної служби, зокрема, відповідно до пункту 4 цієї статті державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону № 889-VIII).
Згідно з частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Законом України від 19.09.2019 № 117-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади” були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Законом України “Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи” від 14.01.2020 № 440-IX (далі - Закон № 440-IX) частину третю статті 87 Закону № 889-VIII доповнено новим абзацом такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.
Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" від 23 лютого 2021 року № 1285-IX (далі - Закон № 1285-IX), який набрав чинності 06 березня 2021 року, частину третю статті 87 Закону № 889-VIII викладено в наступній редакції:
"3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".
При цьому Верховним Судом неодноразово застосовувався правовий висновок про те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. (Постанови від 19.11.2022 у справі № 640/24023/21, від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі №813/1715/16).
Отже судом першої інстанції вірно вказано, що в рамках спірних правовідносин у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції ОСОБА_1 вакантних рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Згідно матеріалів справи позивач звільнений з посади начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області (філія ГСЦ МВС).
17.10.2023 ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади та одночасно запропоновано вакантні рівнозначні посади, а також нижчі посади державної служби.
Разом із цим станом на день попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення з посади та станом на день його звільнення із займаної посади в структурі Головного сервісного центру МВС були наявні вакантні посади державної служби, що підтверджується наявними у справі доказами.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої, що відповідачем не доведено відсутність інших вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, а тому він як роботодавець повинен був пропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які відповідають вимогам частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ, що існували в державній установі, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
При цьому відповідач як суб`єкт призначення не навів жодного аргументу щодо неможливості перевести позивача на одну із запропонованих вакантних посад і це при тому, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із відповідними заявами про переведення на рівнозначні посади, чим проявляв зацікавленість у продовженні роботи в структурі Головного сервісного центру МВС.
Отже приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Натомість, допустивши порушення вимоги частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII, Головний сервісний центр МВС прийняв рішення про припинення державної служби ОСОБА_1 .
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ начальника Головного сервісного центру МВС № 2/21/1-кп від 25.03.2024 “Про звільнення ОСОБА_1 ” слід визнати протиправним та скасувати.
При цьому норми Кодексу законів про працю України передбачають засоби правового захисту працівників, звільнення яких визнане незаконним. 
Так, за змістом частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади в силу вимог частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.
Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області (філія ГСЦ МВС), яку такий займав до звільнення.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник не погоджується із датою (нем), з якої позивач підлягає поновленню на посаді та розміром середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.
Стосовно таких доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з наказом № 2/21/1-кп від 25.03.2024 “Про звільнення ОСОБА_1 ” позивача звільнено 26.03.2024.
При цьому суд зазначає, що поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним, що відповідає принципу безперервності проходження публічної служби.
Оскільки вищезазначений наказ визнано протиправним та скасовано за результатами розгляду цієї справи, тому, позивач підлягає поновленню на посаді з дати незаконного звільнення, тобто з 26.03.2024.
Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо поновлення позивача на посаді начальника регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області (філія ГСЦ МВС) саме з 26.03.2024.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 збереження заробітної плати “у всіх інших випадках”, до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
В даному випадку листом регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області від 29.05.2024 підтверджується те, що ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, нараховано 100127,46 гривень.
Кількість робочих днів у січні та у лютому 2024 року становила 44 дні.
Виходячи із наданої відповідачем інформації, середньоденна заробітна плата позивача складає 2275,62 гривень (100127,46 гривень/44 робочих дні).
При цьому відповідачем не наведено розрахунку та не надано жодних доказів виходячи з яких розмір середньоденної заробітної плати складав би 1204,35 грн.
Враховуючи, що позивач звільнений з роботи з 26.03.2024, тобто цей день є останнім робочим днем, а днем поновлення позивача на посаді є 04.07.2024 (день ухвалення цього судового рішення), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з 26.03.2024 по 04.07.2024 включно.
При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває по сьогоднішній день.
Згідно із статтею 1 частинами 2, 3 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”, від 15 березня 2022 року № 2136-IX, який набрав чинності 24 березня 2022 року, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Відповідно до статті 6 частини 6 вказаного Закону у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.
Отже, час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 26.03.2024 по 04.07.2024 складає 73 робочих дні.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 166120,26 гривень (2275,62 гривень х 73 робочих дні) з відрахуванням при цьому обов`язкових платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині звернення до негайного виконання та розподілу судових витрат.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   07 листопада 2024 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.