ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8661/24 Справа № 185/13637/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро  апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що протягом багатьох років працював у  шкідливих підземних умовах праці у відповідача. 15.11.2022 року позивача було звільнено із займаної посади за ст.38 КЗпП України.
За час роботи на підприємствах відповідача позивач отримав професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовим та м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофія у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, антракосилікоз, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів, легенева недостатність, хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість.
Згідно первинно-повтортного висновку Дніпропетровської профпатологічної МСЕК від 26 вересня 2023 року встановлено сукупно 65% втрати професійної працездатності, із яких первинно 40% за захворюваннями суглобів та хребта, первинно 10% за захворюваннями легенів та 15 % первинно по приглухуватості, за травмою від 28.08.2015 року встановлено 0% втрати працездатності та 3-ю групу інвалідності безстроково.
 Внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань,систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно  і  негативно позначалося  і  позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. 
Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 130 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1300 гривень.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ«ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнутий розмір моральної шкоди до 65000 грн. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази,які б свідчили про моральні страждання позивача та про його обмеження в можливості вести активний спосіб життя,внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Позивачем не надано жодного медичного висновку експерта щодо змін його психологічного стану та моральних страждань.
Суд першої інстанції дійшов хибного висновку рпо нібито допущене відповідачем порушення прав позивача на безпечні та здорові умови праці.Вина відповідача не зазначена в жодному із документів. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 300000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
15.11.2022 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію.
Відповідно до медичного висновку ДУ "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" № 649 від 13.06.2023 року позивачу встановлено діагноз професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна C6, C7, C8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовим та м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група В, легенева недостатність першого-другого ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху). Захворювання професійне. Стаж роботи в шкідливих умовах – 37 років 2 міс.
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.08.2023 року (Форма П-4)  ОСОБА_1 , має діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна C6, C7, C8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовим та м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група В, легенева недостатність першого-другого ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху). 
Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів, в тому числі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Хронічне професійне захворювання позивача виявлено під час медичного огляду в 2023 році, повідомлення про наявність  хронічного професійного захворювання позивача – 20.06.2023року , встановлення остаточного діагнозу – 13.06.2023 року. 
Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААГ № 552269 від 26.09.2023року позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності з 14.09.2023 року безстроково, причина інвалідності – професійне захворювання, переогляду не підлягає.
Відповідно до первинно-повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 141815 від 26.09.2023 року позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 65 % з 14.09.2023 року безстроково, встановлено третю групу інвалідності, переогляду не підлягає.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.
Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. 
Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.08.2023 року форми П-4, де зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів, в тому числі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».  
За висновком МСЕК від 26.09.2023року позивачеві первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 14.09.2023 року безстроково.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
Таким чином мав місце вплив шкідливих виробничих факторів на стан здоров`я позивача під час виконання трудових обов`язків у відповідача, чим підтверджується спричинення моральної шкоди відповідачем. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із професійним захворюванням підлягають задоволенню.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності від профзахворювання в 65%, та третю групу інвалідності. Отже суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості та навів в рішенні відповідні мотиви з урахуванням конкретних обставин справи. 
Посилання на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди спростовується встановленими обставинами. Представник відповідача просить змінити розмір стягнутої судом моральної шкоди,чим фактично визнає спричинення позивачеві моральної шкоди.
Доводи про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.
Посилання на те, що судом першої інстанції не досліджено, що позивачем не надано висновків лікувально-профілактичного закладу про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які начебто виникли у нього в результаті професійного захворювання не ґрунтуються на положеннях законодавства. В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Проте судом першої інстанції помилково зазначено, що виплати проводяться без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п. 164.2.14 статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
За висновком МСЕК позивачеві вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 26 вересня 2023 року.
Тобто право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, з 26.09.2023 року. На зазначену дату були внесені зміни до Податкового кодексу України, якими передбачається оподаткування відшкодувань моральної шкоди в розмірі, яке вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.
Таким чином стягнута сума моральної шкоди підлягає оподаткуванню, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася після набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тобто після 25 травня 2020 року. 
На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги.
За таких обставин з мотивувальної частини рішення слід виключити наведені мотиви щодо відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів та резолютивну частину рішення доповнити вказівкою, що стягнення моральної шкоди відбувається з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки  встановлено помилкове  застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального права щодо питання відрахування податків та інших обов`язкових платежів, то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги представника позивача і зміни судового рішення в цій частині. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 300000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року в резолютивній частині змінити, зазначивши правильно «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів» замість «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: