ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 207/2269/22
провадження № 51-671 км 24     
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
потерпілої                                                ОСОБА_6 , 
захисника                                                ОСОБА_7 ( у  режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 12022052630000435, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Охтирка Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ), військовослужбовця, в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,    
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_8  засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з позбавленням військового звання «молодший сержант».
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту затримання, а саме з 28 травня 2022 року.  
Зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 28 травня                       2022 року до набрання вироком законної сили. 
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення. 
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом з 2019 року,  перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, знаходячись 27 травня 2022 року приблизно о 20:20 год на СП «ІНФОРМАЦІЯ_3» ВОП «ІНФОРМАЦІЯ_4» РОП «ІНФОРМАЦІЯ_5» в АДРЕСА_2 , під час надання відсічі збройній агресії російської федерації, в умовах дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»  №64/2022 , який неодноразово було продовжено,    в порушення статей 11, 12, 13, 16, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесної суперечки із солдатом                             ОСОБА_9 , який призваний до військової служби за контрактом з 2020 року,  керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті останньому із застосуванням закріпленої за ним вогнепальної зброї - автомату АКМ, серійний номер НОМЕР_2 , 1962 року випуску, калібру 7,62-мм, спорядженого магазином з бойовими патронами калібру 7,62-мм, яку зняв з запобіжника, дослав патрон у патронник, тим самим привів у бойову готовність та, діючи умисно, усвідомлюючи та передбачаючи суспільну небезпеку від своїх дій у вигляді смерті особи, направив ствол автомата у бік, де знаходився                   ОСОБА_9 , який був обернений правою частиною тіла до нього, та  здійснив   не менше одного прицільного пострілу спричинивши солдату ОСОБА_9  вогнепальні проникаючі поранення правого плеча та грудної клітини, які ускладнилися загальним гострим малокров`ям, набряком легень та головного мозку, внаслідок яких потерпілий помер.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на  неправильне застосування закону України   про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог КПК України, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Вважає, що дії засудженого за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані невірно тому, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було,постріл відбувся випадково, оскільки  зіскочив палець. На думку адвоката, правова кваліфікація має бути за ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.  
Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, на які посилалась сторона захисту, чим порушив вимоги ст. 94 КПК України. 
Висновки судів про перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння ґрунтуються на недопустимих доказах тому, що огляд обвинуваченого проводився за допомогою несертифікованого приладу «Алконт-М», а також його не ознайомлено з результатами огляду. 
Всупереч положень ст. 42 КПК України місцевий суд обмежив обвинуваченого  у можливості ставити запитання свідкам ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , крім того,  відмовив у клопотаннях  про  їх повторний  допит.   
Після  проведення судових дебатів  потерпіла ОСОБА_6   спілкувалась наодинці із суддею в службовому кабінеті, і це, на думку захисту,  могло  вплинути на рішення місцевого суду. 
В порушення вимог ст. 376 КПК України суд після проголошення вироку  не роз`яснив обвинуваченому приписи ч.3 цієї норми, а також не вручив негайно    ОСОБА_8 копію вироку.    
Судами попередніх інстанцій порушено право засудженого на захист, оскільки йому не було надано матеріали справи для ознайомлення, що позбавило його можливості самостійно оскаржити судові рішення.
Посилається на безпідставність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді  позбавлення військового звання. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги сторони захисту належним чином не перевірив та в ухвалі відповідей на них  не дав, як того вимагає ст.419 КПК України. 
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу сторони захисту надійшло заперечення від прокурора Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_12 , який просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни. 
Аналогічну позицію висловили прокурор ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 в суді касаційної інстанції. 
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні касаційну скаргу підтримала  в повному обсязі та просила задовольнити. 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Згідно із ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412- 414 цього Кодексу. При перевірці доводів, наведених у скарзі, касаційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до  ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.
Під час розгляду даного кримінального провадження місцевий суд, дотримуючись положень ст. 94 КПК України, безпосередньо дослідив та оцінив усі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилалась сторона захисту,  детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного та в повній мірі підтверджують висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні  злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. З такими висновками погодився й суд апеляційної інстанції. 
Суди зазначили, що  вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину  повністю доведена: даними протоколу огляду від 28 травня 2022 року відповідно до якого на місці події вилучено предмети схожі на гільзу з патрону 7,62 мм. та кулю, які мають сліди деформації; протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_13 від 21 липня 2022 року та ОСОБА_11 від 03 серпня 2022 року, під час яких вони детально розповіли обставини загибелі ОСОБА_9 , а також продемонстрували механізм здійснення пострілу ОСОБА_8 в бік потерпілого; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 11 липня 2022 року, під час якого обвинувачений, в присутності понятих, розповів обставини вчиненого та продемонстрував усі свої дії; протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від               28 травня 2022 року, де зафіксовані тілесні ушкодження; висновком судової медичної  експертизи  від 28 травня 2022 року №90 підтверджено, що смерть потерпілого  ОСОБА_9  настала  від вогнепальних проникаючих наскрізних поранень правового плеча та грудної клітини, які ускладнилися загальним гострим малокров`ям набряком легень та головного мозку; даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння від 28 травня 2022 року підтверджено, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння,  результат - 1,25% проміле; показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків-очевидців ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , а також іншими доказами.  
Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8  у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Доводи сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство потерпілого та необхідність перекваліфікації його дій на ст. 119 КК України, оскільки вони носили необережний характер, не заслуговують на увагу. 
 
Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.  
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Як встановили суди, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем за контрактом з 2019 року, перебуваючи на посаді заступника командирабойової машини -навідника оператора, застосовуючи закріплену за ним автоматичну вогнепальну зброю - автомат АКМ № НОМЕР_2 , яку зняв з запобіжника, дослав патрон у патронник, тобто привів її у бойову готовність, направив ствол автомата в бік, де знаходився ОСОБА_9 та здійснив не менше одного прицільного пострілу. 
Згідно висновку судової медичної експертизи від 28 травня 2022 року №90  смерть ОСОБА_9   настала  від вогнепальних проникаючих наскрізних поранень правового плеча та грудної клітини, які ускладнилися загальним гострим малокров`ям, набряком легень та головного мозку, що  знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.
Таким чином, характер пострілу та локалізація отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень  вказують на те, що постріл  не був випадковими, а навпаки -прицільним. Перед цим, ОСОБА_8 свідомо вчинив ряд послідовних дій для приведення зброї в бойову готовність, після чого, здійснив постріл в грудну клітину потерпілого, де розташовані життєвоважливі органи, від якого потерпілий впав і не подавав ознак життя, тобто мета була досягнута. 
Значення має також і обстановка в місці вчинення злочину, а саме обмежений простір окопу, де під час пострілу перебував потерпілий.                                                            ОСОБА_8 , як досвідчений військовослужбовець,  мав гарні навики стрільби та  поводження з автоматом АКМ (про що засуджений сам  стверджував в ході судових розглядів), тому він достеменно знав та не міг не передбачати тяжкі наслідки, які потягне застосування вогнепальної  зброї в умовах окопу і те, що вогнепальна зброя, направлена в бік ОСОБА_9 , який перебував на досить близькій відстані (5 метрів), обов`язково вразить його. 
Заслуговує на увагу і той факт, що засуджений усвідомлював незахищеність солдата ОСОБА_9 , котрий в момент пострілу був без броніжилету, що також виключає можливість характеризувати його дії як необережні. 
Крім того, до настання події вчиненого, передував конфлікт між засудженим та бійцями його відділення, на що останній реагував агресивно через запальний характер, про що вказували свідки-очевидці ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . 
Таким чином, урахувавши всі наведені вище обставини, зокрема характер та спосіб дій засудженого, місце вчення злочину, тактико - технічні характеристики застосованої зброї - автомата АКМ, суди дійшли вірного переконання про наявність у  ОСОБА_8 умислу  саме на заподіяння смерті потерпілому, а тому його дії за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковано вірно.  
Доводи сторони захисту про те, що висновок суду про перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння ґрунтується на недопустимих доказах були предметом належної перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.   
У касаційній скарзі захисник стверджує, що газоаналізатор «Алконт-М» є несертифікованим приладом, тому відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МОЗ та МВС №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) результати такого огляду є недійсними.  Крім того, ОСОБА_8 не було ознайомлено з результатами огляду.
Водночас, слід звернути увагу, що положення  Інструкції, на яку посилається захисник, регулюють порядок виявлення ознак сп`яніння у водіїв транспортних засобів, однак ОСОБА_8 вчинив злочин під час несення військової служби в Збройних Силах України, де порядок огляду на стан сп`яніння регулюється Інструкцією про організацію патрульно-постової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних Силах України, що затверджена  наказом Міноборони України від 10.10.2016 №515 (далі - Інструкція ЗСУ). 
Суд апеляційної інстанції встановив, що огляд ОСОБА_8   на стан сп`яніння проводився невідкладно, одразу після вчинення злочину, у зв`язку з виявленням у засудженого ознак алкогольного сп`яніння, а саме:  запах алкоголю  з ротової порожнини, порушення координації рухів та мови. На виконання вимог Інструкції ЗСУ, огляд проводився в присутності двох свідків із  використанням спеціального технічного  засобу - газоаналізатора  "Алконт-М", який зафіксував показник щодо ступеню стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 - 1,25 % проміле. За результатами даного огляду, офіцером ВК Служби правопорядку  складено акт від 28.05.2022, у який внесено результат огляду на стан сп`яніння - позитивна проба. З таким  результатом ОСОБА_8 згоден, але від підпису відмовився, про що чітко зазначено в акті. Тому доводи касаційної скарги захисника про не ознайомлення засудженого з результатами огляду є неспроможними. Будь-яких доказів, які б свідчили, що прилад несертифікований, а також того,  що  ОСОБА_8 вимагав надати  йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, матеріали справи не містять. 
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що  встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину в стані алкогольного чи іншого сп`яніння можливо шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду ( до прикладу постанова ВС у справі №372/2291/16-к). 
 
Місцевий суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, встановив наявність у      ОСОБА_8   стану алкогольного сп`яніння   шляхом дослідження всієї сукупності доказів. Зокрема, крім акту  огляду на стан алкогольного сп`яніння  від 28.05.2022, суд дав належну оцінку показанням свідків-очевидців ОСОБА_13 та   ОСОБА_11 , котрі  під час їх допиту в суді послідовно підтвердили, що   в день події    ОСОБА_8 був нетверезим тому, що вживав спиртне,  у нього була  невиразна мова та запах алкоголю. Заслуговує на увагу і той факт, що відповідно характеристики з місця служби ОСОБА_8 , він мав схильність до зловживання алкогольними напоями.  
Твердження   адвоката про порушення місцевим судом норм  ст. 42 КПК України в зв`язку з обмеженням обвинуваченого  у можливості ставити запитання свідкам-очевидцям, а також відмовою  у клопотанні про їх повторний допит,   є надуманими.   
Так, із аудіозапису судового засідання місцевого суду слідує, що засуджений   ОСОБА_8  скористався своїм правом  та брав участь у допиті свідків обвинувачення ОСОБА_13 й ОСОБА_11 , ставив їм  запитання. Більше того, по завершенню їх допиту, головуюча суддя з`ясувала чи будуть в учасників судового процесу  ще  запитання до свідків, на що як обвинувачений    ОСОБА_8 , так і  його захисник ОСОБА_7 відповіли ствердне - ні. Жодних клопотань про повторний допит цих свідків сторона захисту не заявляла. 
Стосовно посилань захисника на те, що потерпіла   ОСОБА_6 спілкувалась наодинці із суддею в службовому кабінеті   і це,  на думку захисту,  могло  вплинути на рішення місцевого суду, слід зазначити,  що  беззаперечних доказів спілкування та впливу на суддю не надано.
Спростовуються матеріалами кримінального провадження й  доводи захисника про порушення місцевим судом вимог ст. 376 КПК України.
Так, із аудіозапису судового провадження в суді першої інстанції від 12 червня                2023 року вбачається, що головуюча суддя, після проголошення вироку, дотримуючись приписів ст.376 КПК України, роз`яснила обвинуваченому, зокрема зміст вироку, строк і порядок його оскарження. У справі наявна розписка               ОСОБА_8 від 12 червня 2023 року про отримання ним копії вироку в цей же день. 
Захисник вказує про не роз`яснення головуючим  обвинуваченому  ч. 3 ст.376 КПК України, а саме: право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а також право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції. Проте, касаційна скарга сторони захисту за своїм змістом взагалі не містить аргументів про те, яким чином це вплинуло на законність постановленого судового рішення.  
Суд неодноразово наголошував, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду (до прикладу, рішення ВС у справах № 125/2592/18,  №236/4268/18). 
Стосовно доводів адвоката про порушення судами попередніх інстанцій права засудженого на захист, оскільки йому не було надано матеріали справи для ознайомлення, що позбавило його можливості самостійно оскаржити судові рішення, слід зазначити таке. 
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений в присутності захисника повністю ознайомився з матеріалами досудового  розслідування в 1 томі на 250 арк., що чітко підтверджено протоколом доступу до матеріалів досудового розслідування від 18 серпня 2022 року.             ОСОБА_8 був присутній  під час судового провадження  в судах першої та апеляційної інстанціях, сприймав весь процес особисто, зокрема  й  на  стадії дослідження доказів. По завершенню судового розгляду,   ОСОБА_8 не робив жодних спроб самостійно оскаржити постановлене щодо нього судове рішення в апеляційному порядку. Більш того, під час апеляційного розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ,  обвинуваченого неодноразово доставляли до зали апеляційного суду, де він також не висловлював  бажання  оскаржити вирок  самостійно. Вперше про це вказала захисник ОСОБА_7   у касаційній скарзі, однак матеріали справи не містять даних про таке волевиявлення засудженого. Більш того, ОСОБА_8 із власною касаційною скаргою до Суду не звертався. Втім, за дотримання умов, визначених ст.426 КПК України, за засудженим зберігається таке право.    
Не заслуговують на увагу й  доводи касаційної скарги захисника про те, що  суди безпідставно призначили  ОСОБА_8  додаткове  покарання у виді позбавлення військового звання.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Нормами статті 54 КК України передбачено, що засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. 
Вирішуючи питання про призначення  ОСОБА_8  додаткового покарання у виді позбавлення військового звання «молодший сержант», суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким, а також умови й обставини вчинення цього злочину. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується, що в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 54, 65 КК України, є справедливим та домірним вчиненому. Підстав вважати рішення місцевого суду  про доцільність призначення  ОСОБА_8  додаткового покарання у виді позбавлення військового звання необґрунтованим, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Як підставу для скасування ухвали апеляційного суду  захисник вказує, що цей суд порушив норми ст.419 КПК України. 
Водночас, із оскаржуваного судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст.405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України  мотиви на їх спростування.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином  вмотивованою, вона в повній мірі відповідає  вимогам статей 370, 419 КПК України, тому  касаційні доводи адвоката про протилежне теж неприйнятні.
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436, 441-442 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.
З цих підстав Суд ухвалив:
Вирок  Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від                                               15 листопада 2023 року  щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а  касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не  підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_14                                 ОСОБА_3