ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 750/1165/24
провадження № 51-4597км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                         ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270340003545, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого 04 листопада 2021 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Короткий зміст історії справи 
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2021 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05 липня 2024 року вирок районного суду залишено без змін.
Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, оголошений згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та продовжений у передбаченому законом порядку, свідомо ігноруючи особливий стан в Україні, 16 вересня 2023 року приблизно о 03:16 та 03:19, перебуваючи у приміщенні АЗС «ОККО» ТОВ «ОККО Драйв», повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці вітрини дві пляшки спиртних напоїв, чим завдав майнової шкоди цьому товариству на суму 2259 грн.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі  п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обґрунтовуючи доводи, викладені ним у касаційній скарзі, зазначає, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), який має зворотну дію в часі, скасовує кримінальну відповідальність  ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, а тому кримінальне провадження стосовно нього підлягає закриттю.
Заперечень на касаційну скаргу не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор не заперечував щодо її задоволення.
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Мотиви Суду
Щодо доводів захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1  ч. 1 ст. 284 КПК України
09 серпня 2024 року набув чинності гаданий вище Закон № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить                        від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з ч. 5 підрозд. 1 розд. ХХ ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 16 вересня 2023 року.
За Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року становив 2684 грн, відповідно податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1342 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень ПК України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн.
З матеріалів кримінального провадження установлено, що діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду ТОВ «ОККО-Драйв» у розмірі 2259 грн. 
Як визначено положеннями ч. 1 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення  в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові  від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) дійшла висновку, що Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.
Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.
У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV ПК України.
Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом установлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була визначена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ст. 284 КПК України, у порядку п. 1-2 ч. 2 цього ж положення Кодексу.
Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.
За статтею 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Ґрунтуючись на положенні ч. 1 ст. 434 КПК України, касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням особливостей, передбачених гл. 32 вказаного Кодексу. Узявши до уваги позицію засудженого під час розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 479-2 КПК України, суд касаційної інстанції при цьому має керуватися ст. 440 КПК України.
За приписами ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Підсумовуючи зазначене, враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 2259 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX і ПК України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, інкриміноване діяння не підпадає під кримінально каране, передбачене Особливою частиною КК України, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю.
У судовому засіданні захисник пояснив, що подав касаційну скаргу, узгоджену з підзахисним, який висловив свою позицію стосовно закриття кримінального провадження з тієї підстави, що втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Отже, узявши до уваги позицію засудженого, який не заперечував щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Таким чином,вирок районного суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.
Кримінальне провадження щодо  ОСОБА_7  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Звільнити  ОСОБА_7 з-під варти з установи виконання покарань.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                    ОСОБА_3