П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
4 грудня 2024 року                                                                                                 місто Київ
справа № 753/2200/24
                                                                       провадження№22-ц/824/13755/2024  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Сімоновим Павлом Анатолійовичем, 
на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 8 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Мицик Ю.С.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,-
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11 травня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час шлюбу, а саме 3 квітня 2019 року, сторонами придбаний автомобіль «OPEL ASTRA», Універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .
На початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона з дітьми евакуювалася за межі України та 13 квітня 2022 року звернулась до Федерального центру шукачів прихистку в Швейцарії, де отримала тимчасовий прихисток разом з дітьми Єгором та Альбертом в Швейцарії.
У серпні 2022 року вона через свого представника звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року у справі № 753/8811/22 шлюб між нею та відповідачем розірваний.
Влітку 2023 року вона дізналась, що відповідач без її письмової згоди та без повідомлення відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя.
Враховуючи, що вона немає доступу до спірного автомобіля, виходячи із вартості аналогічних транспортних засобів, вважає, що вартість вказаного автомобіля еквівалентна сумі у розмірі 5 500,00 дол. США, що за курсом НБУ на день підготовки позову становить 205 999,20 грн (станом на 24 січня 2024 року 1 долар = 37,4544 грн).
Просила  стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 102 999,60 грн. за 1/2 частину вартості легкового автомобіля «OPEL ASTRA», універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя, та був відчужений відповідачем без її згоди, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Дарницького  районного суду м.Києва від 8 травня 2024 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини середньоринкової вартості автомобіля «Opel Astra», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 94068 гривень 06 копійок.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102,19 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сімонов П.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити  нове, яким  відмовити у  задоволенні позовних вимог  в повному обсязі.  В апеляційній скарзі  представник відповідача - адвокат Сімонов П.А. посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, зазначає  про те, що посилання судом першої інстанції на висновки Верховного Суду у справах №№ 372/504/17-ц, 127/7029/15-ц, 638/18231/15-ц є безпідставними, оскільки  у даному випадку, вони не містять та не визначають порядку застосування відповідних норм права щодо беззаперечного обов`язку відповідача сплатити компенсацію за частку проданого під час шлюбу майна, без його попереднього поділу та вирішення питання припинення права позивача на спільне майно.
Під час судового розгляду суд першої інстанції не вжив заходів з метою визначення та встановлення джерела придбання автомобіля «Opel Astra». Доводи сторони відповідача з цього приводу не взяті до уваги, а позивача до суду не викликано та не допитано. Позивач дотепер не надала жодного доказу щодо обставин придбання автомобілю та її безпосередньої участі у цьому, у тому числі з питань фінансування або її грошового внеску. Доходи позивачки у суді першої інстанції не перевірялись.  
Позивачка ОСОБА_1 під час шлюбу жодного разу не працювала та не мала самостійного заробітку. До розірвання шлюбу ОСОБА_1 знаходилась на повному утриманні чоловіка ОСОБА_2   і єдиним джерелом придбання автомобіля «Opel Astra» були особисті кошти останнього. Автомобіль використовувався подружжям в інтересах сім`ї, насамперед дітей, до від`їзду позивача у Швейцарію. Продаж автомобіля дозволив надати додаткову грошову підтримку дітям, що позивачем не заперечується.
Транспортний засіб було продано ще під час перебування у шлюбі та позивачка знала про продаж автомобіля, оскільки саме у позивача знаходиться єдиний примирник договору купівлі-продажу № 8046/2022/3368804 про продаж автомобілю. 
Незважаючи на те, що саме позивач наполягає на відсутності її згоди на продаж автомобіля та стверджує про необізнаність її з цього приводу, суд з невідомих причин звільнив позивача від обов`язку доведення обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Вказана судом сума компенсації не є справедливою та підлягає перегляду, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги те, що  позивачка ОСОБА_1 не забезпечувала догляд за належним станом автомобіля, жодних грошових коштів на утримання майна не надавала. 
Весь тягар витрат на придбання транспортного засобу, забезпечення його належної експлуатації, а також сплати 1/2 вартості у вигляді компенсації позивачці за його відчуження лягає виключно на відповідача ОСОБА_2 . Виплата позивачу суми вказаної компенсації становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечить вимогам статті 319 ЦК України, принципу пропорційності та порушує баланс приватних інтересів (близький за змістом висновок Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц).
Під час визначення вартості автомобіля суд бере за основу його ринкову вартість, як того вимагає закон.  Наведену відповідачем вартість автомобіля, яка може бути застосована, суд самостійно визначив договірною та до уваги не взяв,  посилаючись лише на те, що  позивачка не була стороною договору.
Також суд зазначив, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя. Іншою мовою суд допускає можливість отримання та розгляд інших доказів щодо вартості автомобіля на час розгляду справи.
Висновки суду фактично суперечать один одному та носять сумнівний характер. Докази відповідача - договірна вартість, яка сформована до розгляду справи, докази позивача - ринкова вартість, надана разом з позовною заявою. За наявності відомостей про дійсну вартість, яка зазначена в договорі,  суд був зобов`язаний її врахувати.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Савицька  С.Л. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Зокрема зазначає про те, що судом було достовірно встановлено, що на момент звернення позивачки з позовом про розірвання шлюбу, сторони перебували в конфлікті, не могли мирно вирішити навіть питання про розірвання шлюбу. Доказів обговорення необхідності продажу спільного авто, його вартість, покупця, тощо відповідач не надав. В подальшому позивачка зрозуміла, що затягування розірвання шлюбу відповідачу було необхідно для відчуження спільного автомобіля, нібито, в шлюбі, для позбавлення її частини коштів від продажу такого авто. Відчуження автомобіля було здійснено відповідачем без згоди та попередження позивачки, без узгодження вартості автомобіля та покупця. В подальшому, з інформації отриманої через адвокатський запит, позивачці стало відомо, що спільний автомобіль відповідач відчужив своїй матері. Враховуючи, що такі дії відповідача є неправомірними та порушували права позивачки, яка не надавала згоди на відчуження автомобіля, відповідач не обговорював суму за яку можливо продати спільний автомобіль, не передав їй половину грошових коштів від продажу авто, позивачка звернулась до суду для відновлення своїх порушених прав. Обраний спосіб захисту позивачки своїх порушених прав, застосовані норми права та правові висновки Верховного Суду при вирішенні даного спору судом першої інстанції є вірними, а твердження апелянта помилковими.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  2 серпня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 11 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3 квітня 2019 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрований транспортний засіб «OPEL ASTRA», універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
З квітня 2022 року ОСОБА_1 разом із дітьми перебувають за межами України, рішенням Федерального центу шукачів прихистку у Швейцарії від 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 та дітям наданий тимчасовий прихисток в Швейцарії.
1 вересня 2022 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив автомобіль «OPEL ASTRA», універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
У вересні 2022 року ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року у справі № 753/8811/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.
Крім того, судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 1 вересня 2022 року розпорядився спільним майном на власний розсуд без повідомлення та згоди позивача.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що транспортний засіб було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, він був об`єктом спільної сумісної власності, а тому кожна зі сторін мала рівні права на нього. Відповідач без згоди позивача відчужив цей автомобіль, а тому суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація половини середньоринкової вартості автомобіля «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 94 068,06 грн. Доказів на спростування   встановленої  ринкової вартості спірного автомобіля  відповідач суду не надав.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з ч.3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і один із подружжя не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. 
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), та підтримується Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 4 жовтня 2023 року у справі № 509/2831/19 (провадження № 61-6321св23), що свідчить про сталість відповідної правової позиції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) вказано, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, встановивши, що спірне рухоме майно набуте сторонами у період шлюбу, дійшов правильного висновку про те, що автомобіль  є спільною сумісною власністю подружжя.
Встановлено, що спірний автомобіль придбаний  подружжям в період зареєстрованого шлюбу,  є спільним сумісним майном подружжя, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними,  відповідачем не спростована. Відповідач ОСОБА_2 1 вересня 2022 року здійснив  продаж  автомобіля за договором купівлі-продажу, укладеного з його матір`ю, тобто в період, коли позивачка ОСОБА_1 тривалий час (з квітня 2022 року) перебувала за межами України, та  не повертаючись в Україну, ініціювала (подала) позов про розірвання шлюбу (серпень 2022 року). Отримані від продажу автомобіля кошти ОСОБА_2 використав не в інтересах сім'ї.
Доводи апеляційної скарги про те, що  позивачка ОСОБА_1 не працювала та не мала самостійного заробітку,  знаходилась на повному утриманні чоловіка, а  тому єдиним джерелом придбання автомобіля «Opel Astra» були особисті кошти ОСОБА_2 ,  є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Спірний транспортний засіб придбаний в період шлюбу, щодо майна, набутого за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Належних та допустимих доказів на  підтвердження придбання автомобіля за особисті кошти, ОСОБА_2 , у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав. Відповідно презумпцію спільності спірного майна подружжя останній не спростував.
Посилання відповідача на те, що  позивач не працювала, доходів не отримувала,  відповідно автомобіль був придбаний лише за його особисті кошти, не заслуговують на увагу,  оскільки  сам по собі  факт відсутності у ОСОБА_1 самостійного доходу не  свідчить, що майно придбане  у шлюбі є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя (правові висновки Верховного Суду викладених в постановах від 30 січня 2019 року в справі №158/2229/16-ц, від 10 червня 2022 року в справі № 544/856/20, від 01 березня 2023 року в справі №359/10855/19, від 20 грудня 2023 року в справі №127/21002/21).
Належних та допустимих доказів на підтвердження  того, що отримані від продажу автомобіля кошти ОСОБА_2 використав в інтересах сім'ї, останній суду першої інстанції  не надав.
Посилання ОСОБА_2 на те, що він належним чином та систематично сплачує аліменти на двох дітей,  суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі не мають правового значення при вирішенні даного спору.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, неправомірно виходив з вартості майна, зазначеної на офіційному веб-порталі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України станом на момент подання позову та веб-порталі оголошень з продажу та придбання автомобілів https://auto.ria.ua, оскільки відповідач вважає, що необхідно було враховувати вартість за яку було проданий транспортний засіб, суд до уваги не приймає, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються наступним. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19 (провадження № 61-20774св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2023 року у справі №754/3132/16-ц, провадження №61-5956св22.
Крім того, 6 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №199/291/21 вказав, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 травня 2023 року у справі №753/1902/21.
У правових висновках Верховного Суду викладених у постановах від 8 червня 2022 року в справі № 753/15538/20, від 9 серпня 2023 року в справі №175/1025/20, від 20 грудня 2023 року в справі № 127/21002/21, суд дійшов висновку про допустимість визначення вартості спільного майна подружжя, відчуженого проти волі іншого з подружжя, при вирішенні питання стягнення компенсації за належну іншому подружжю частку, виходячи з аналізу ринку аналогічного майна на час розгляду справи, в тому числі з інформації з сайту auto.ria.
Врахувавши правові висновки Верховного Суду, оцінивши докази надані сторонами на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції правильно  визначив вартість автомобіля, половину якої в якості компенсації  стягнув з відповідача на користь позивача. 
Відповідач ОСОБА_2 на спростування такого розміру ринкової вартості автомобіля, доказів суду не надав, із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався, а відтак,  враховуючи, що транспортний засіб було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, він був об`єктом спільної сумісної власності,  відповідач без згоди позивача відчужив цей автомобіль, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частки вартості транспортного засобу у сумі 94068,06 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а  апеляційної скарги - без задоволення.          
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Сімоновим Павлом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 8 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна

Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач

                                                                                                А.М. Стрижеус