ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/21867/23 пров. № А/857/13009/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А., 
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №380/21867/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Кузан Р. І.,
дата ухвалення рішення – 24 квітня 2024 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                      в с т а н о в и в:

Позивач – ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Львівської митниці, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 14 липня 2023 року №UA209000/2023/000159/2 про коригування митної вартості товарів. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000159/2 від 14 липня 2023 року. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: витрати на розвантаження із судна та завантаження в автомобіль не включено до митної вартості; рахунок №447 від 15 травня 2023 року не містить відомостей про те, на якій саме ділянці маршруту були надані послуги; рахунки №447 від 15 травня 2023 року та № 574 від 07 червня 2023 року містять посилання на договір №267/ФСР від 25 квітня 2023 року та замовлення покупця №ПИЛ0001 від 26 квітня 2023 року, CMR 6699 від 06 червня 2023 року не містить відомостей про конкретне місце завантаження, місце розвантаження товару, а також місце складання документу, натомість просто вказано "Польща" та "Україна", що є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та не дозволяє встановити, якого саме відрізку перевезення стосується документ, а також чи всі транспортні документи подані до митного оформлення відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.53 МК України. Зазначає, що ч.10 ст.58 МК України передбачає, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Таким чином, позивачем не подано документального підтвердження двох складових митної вартості, передбачених пунктами 5 та 6 частини 10 ст.58 МК України. Відповідно до ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Таким чином, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари є лише однією із складових митної вартості, проте не єдиною. Такими є також витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (на всьому маршруті перевезення) та витрати на навантаження, вивантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Однак позивач не надав даних та документів, які б підтверджували вартість перевезення вантажу. З врахуванням наведеного вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийнято у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що декларантом під час митного оформлення товарів для підтвердження митної вартості (за ціною договору) митному органу надано документи, які передбачені ч.2 ст.53 МК України, які повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не містять розбіжностей чи ознак підробки, а тому у митниці не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. При цьому, позивач з метою усунення будь-яких сумнівів у достовірності заявленої декларантом митної вартості надав на вимогу митного органу додаткові документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Вказує, що позивач імпортував товари за прямим контрактом з виробником товарів на підставі комерційного інвойсу від 13 квітня 2023 року №23012S002 за ціною 86475,57 доларів США. Товари були переміщені відповідно до правил FOB порт VN HAI PHONG В`єтнам Інкотермс 2010, що свідчить про те, що підприємство самостійно організовувало доставку товару з порту у В`єтнамі до України, що вплинуло на ціну товару, оскільки вартість транспортування не включена у ціну. Вказує, що відповідач у спірному рішенні не навів обґрунтування числового значення визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст.55 МК України. Крім того, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов, чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. Також не навів порівняння характеристик товарів, не вказав обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), тощо. Отже, зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень ч.2 ст.55 МК України. Звертає увагу, що відповідач у рішенні протиправно заявив: «Коригування на комерційні рівні, розмір партії не здійснювалося», у результаті відповідач не виконав вимоги пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, яким передбачено: «у рішенні про коригування митний орган … повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо». Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Представник відповідача (апелянта) – Бернюга А. В. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача – Крилач О. І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 вересня 2002 року. Є платником податку на додану вартість, основний вид господарської діяльності позивача згідно з КВЕД: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.
Між позивачем та компанією K-TARP VINA CO.LTD (В`єтнам) укладено контракт №2216 від 03 січня 2023 року, відповідно до якого продавець продає, а покупець оплачує і отримує тенти в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
Продавець 07 січня 2023 року надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів та проформу інвойс №23012S002 щодо обсягу замовлення, умов поставки та оплати товарів на загальну суму 90591,45 доларів США.
На підставі контракту від 03 січня 2023 року №2216 позивач платіжним дорученням №107 від 27 січня 2023 року перерахував продавцю кошти за товари у розмірі 18118,29 доларів США.
Позивач уклав з ТОВ «ФСР Лоджистік Україна» договір №267/ФСР від 25 березня 2023 року транспортно-експедиційного обслуговування для організації перевезення товарів із В`єтнаму до України. Дата укладання договору уточнена відповідно до додаткової угоди від 08 червня 2023 року №1 до цього договору.
Продавець виписав позивачу комерційний інвойс №230128002 від 13 квітня 2023 року про відвантаження товарів за ціною 86475,57 доларів США та пакувальний аркуш до комерційного інвойсу. Згідно з пакувальним аркушем товари були поміщені у два контейнери № MRKU6114200/ML-VN0360750 та №MRKU3936574/ML-VN0452855.
Для вивезення товарів у двох контейнерах №MRKU6114200/ML-VN0360750 та №MRKU3936574/ML-VN0452855 із В`єтнаму до України митними органами В`єтнаму була оформлена митна декларація №305461491550 від 13 квітня 2023 року за ціною 86475,57 доларів США.
Продавець передав товари у двох контейнерах №MRKU6114200/ML- VN0360750 та №MRKU3936574/ML-VN0452855 перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №Е0423057 від 17 квітня 2023 року.
У зв`язку з тим, що контейнери з товарами з порту у Польщі доставлялися автомобільним транспортом у різний час, з метою уникнення простою транспорту, позивач на підставі комерційного інвойсу № 23012S002 виписав дві специфікації:
- Специфікацію №1 на товари у контейнері №MRKU61.14200/ML-VN0360750 за ціною 45217,75 доларів США;
- Специфікацію №2 на товари в контейнері №MRKU3936574/ML- VN0452855 за ціною 41257,82 доларів США, що в сумі відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі.
На підставі контракту від 03 січня 2023 року №2216 позивач платіжним дорученням №133 від 26 травня 2023 року перерахував продавцю кошти за товари, в розмірі 68357,28 доларів США. Загальна сума перерахованих коштів складає 86475,57 доларів США та відповідає ціні товарів, зазначеній у комерційному інвойсі та експортній митній декларації В`єтнаму.
Представник позивача подав відповідачу митну декларацію № 23UA209110006175U7 від 14 липня 2023 року для митного оформлення товару (накриття (навіси), зазначеного у специфікації № 2 до комерційного інвойсу № 23012S002, що ввезені в контейнері №MRKU3936574/ML- VN0452855. Вартість товару 41257,82 доларів США.
Одночасно декларантом до митного контролю разом з митною декларацією № 23UA209110006175U7 від 14 липня 2023 року в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості товару надано документи, зокрема: 
- Пакувальний лист № б/н від 13 квітня 2022 року;
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №23012S002 від 13 квітня 2023 року;
- Коносамент (Bill of lading) Е0423057 від 17 квітня 2023 року;
- Міжнародна товарно-транспортна накладна (Road consignment note) № 6699 від 06 червня 2023 року;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №2301030460 від 26 травня 2023 року;
- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA209110004570U3 від 08 червня 2023 року за специфікацією №1;
- Рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД №КТ-UA209000-0178-2023 від 30 червня 2023 року;
- Висновок за результатами дослідження експертного підрозділу №142000-3104-0185 від 22 червня 2023 року;
- Некласифікований комерційний документ Специфікація 2 від 13 травня 2023 року;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №107 від 27 січня 2023 року;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №133 від 26 травня 2023 року;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 447 від 15 травня 2023 року;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 574 від 07 червня 2023 року;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 07/06/23 від 07 червня 2023 року;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 2216 від 03 січня 2023 року;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 22 травня 2023 року;
- Договір про перевезення № 267/ФСР від 25 квітня 2023 року;
- Лист від виробника від 27 червня 2023 року;
- Лист від відправника від 30 червня 2023 року;
- Переклад експортної декларації від 27 червня 2023 року;
- Переклад інвойса від 27 червня 2023 року;
- Переклад пакувального листа від 27 червня 2023 року;
- Інші некласифіковані документи (фото) від 26 червня 2023 року;
- Копія митної декларації країни відправлення № 305461491550 від 13 квітня 2023 року.
За результатами розгляду ЕМД № 23UA209110006175U7 від 14 липня 2023 року (електронна митна декларація) та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000159/2 від 14 липня 2023 року.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000159/2 від 14 липня 2023 року в графі 33 зазначено наступне: 
«Відповідно до п.1 ч.4 та ч.2 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, щодо визначення митної вартості товару. 
За результатами встановлено наступне:
- Відповідно до п. 2.3 договору від 03 січня 2023 року №2216 (далі – контракт) ціни на товар вказуються в підтвердженні замовлення (якщо застосовується) та інвойсі.
- Відповідно до п. 4.1 контракту "інвойси підлягають оплаті протягом зазначеного в них строку. Інвойс від 13 квітня 2023 року № 23012S002 умовами оплати визначає передоплату, зокрема "20% депозит коли підтверджується замовлення". Таким чином, контрактом та інвойсом визначено наявність замовлення. Додатково на наявність такого документу вказує те, що перший платіж здійснено за платіжним дорученням № 107 27 січня 2023 року, тобто задовго до видання інвойса від 13 квітня 2023 року № 23012S002. Як зазначено вище, замовлення є документом, що визначає ціну товару. Однак такий документ до митного оформлення не подавався.
- Додаток 1 до контракту від 22 травня 2023 року містить по два підписи представника продавця та покупця, які є ідентичними копіями одне одного (що можна з`ясувати зі взаємного розміщення елементів печатки та підпису). Також підпис і печатка представника продавця є ідентичною копією його підпису й печатки на інвойсі від 13 квітня 2023 року № 23012S002. Зважаючи на хронологію видачі документів, лише інвойс міг бути підписаний представником продавця власноручно. Усі решта підписи є його копіями. Відповідно до п. 10.2 контракту будь-які зміни і доповнення до контракту дійсні тільки в разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками обох Сторін. Додатково слід вказати, що сертифікат походження № 2301030460 датований 26 травня 2023 року, тобто після заявленої дати підписання додатку 1 до контракту. Проте відомості про адресу отримувача в сертифікаті зазначені без врахування змін, внесених цим додатком.
- рахунок №447 від 15 травня 2023 року не містить відомостей про те, на якій саме ділянці маршруту були надані послуги;
- рахунки №447 від 15 травня 2023 року та №574 від 07 червня 2023 року містять посилання на договір №267/ФСР від 25 квітня 2023 року та замовлення покупця №ПИЛ0001 від 26 квітня 2023 року. Як відомо з коносаменту від 17 квітня 2023 року № E0423057, контейнери були завантажені на борт судна вже 17 квітня 2023 року. Тобто вказаний договір, а відповідно й рахунок №447 від 15 травня 2023 року не можуть стосуватися морського фрахту.
- договір №267/ФСР від 25 квітня 2023 року та замовлення покупця №ПИЛ0001 від 26 квітня 2023 року до митного оформлення не подавалися.
- рахунок №574 від 07 червня 2023 року містить відомості про вартість "транспортноекспедиційного обслуговування на території України" та "винагороду експедитора на території України". Відповідні послуги, зі всією очевидністю, надавалися експедитором на всьому маршруті переміщення товару, однак, відповідні суми поза межами території України відсутні.
- специфікація №2 від 13 травня 2023 року "до комерційного інвойсу № 23012S002 від 13 квітня 2023 року" видана ФОП " ОСОБА_1 ", який не є видавником самого інвойсу.
- CMR від 06 червня 2023 року № 6699 не містить відомостей про конкретне місце завантаження, місце розвантаження товару, а також місце складання документу, натомість просто вказано "Польща" та "Україна". Це є порушенням вимог чт. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956. Далі - Конвенція) та не дозволяє встановити, якого саме відрізку перевезення стосується документ та чи всі транспортні документи подані до митного оформлення відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ.
Таким чином, митницею встановлено відсутність документа, що відповідно до контракту визначає ціну товару (замовлення), відсутність договорів з перевізником, відсутність відомостей про витрати на морський фрахт, відсутність відомостей про вартість транспортно-експедиційного обслуговування та винагороду експедитора поза межами митної території України, відсутність необхідних відомостей у транспортному документі (CMR), подання нечинного документу (додаток до контракту зі скопійованими підписами).
Відповідно до ч. 3 ст.53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана:
"Прошу відповідно до ст.53 МКУ надати документи, що підтверджують митну вартість:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
9) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо є взаємозв`язок між продавцем і покупцем прошу надати:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію)."
Додатково декларантом надіслано:
- прайс-лист від 07 лютого 2023 року.
- інформація з джерел інтернету.
Опрацювавши подані до митного оформлення встановлено:
- У надісланому листі вказано, що ціни чинні з 01 лютого 2023 року. Однак він не може підтверджувати заявлену вартість товару, оскільки перший платіж за оцінювану партію товару здійснено вже 27 січня 2023 року, тобто узгодження ціни відбулося до цього моменту.
- Інформація з джерел Інтернету стосується виробів, виготовлених в Китаї, тоді як оцінюваний товар має в`єтнамське походження.
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2-3 ч. 6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ та відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, умовам наведеним у гл.9 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ.
Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ).
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA100180/2023/510486 12 липня 2023 року».
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, а відтак підлягає скасуванню.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.
Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою    статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
Крім того, ч.1 ст.58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. У частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується, а саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
За змістом ст.64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України.
З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме: “накриття (навіси) прямокутної форми у вигляді готових виробів із загнутими та запаяними краями по всьому периметру….”.
За змістом п.2 ч.3 ст.64 МК України митна вартість імпортних товарів визначається на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей нижчої з двох альтернативних вартостей. 
Матеріалами справи стверджується, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подав до митного органу ряд документів, а саме: Пакувальний лист № б/н від 13 квітня 2022 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №23012S002 від 13 квітня 2023 року; Коносамент (Bill of lading) Е0423057 від 17 квітня 2023 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 6699 від 06 червня 2023 року; Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №2301030460 від 26 травня 2023 року; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA209110004570U3 від 08 червня 2023 року; Рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД №КТ-UA209000-0178-2023 від 30 червня 2023 року; Висновок за результатами дослідження експертного підрозділу №142000-3104-0185 від 22 червня 2023 року; Некласифікований комерційний документ Специфікація 2 від 13 травня 2023 року; Банківський платіжний документ, що стосується товару №107 від 27 січня 2023 року; Банківський платіжний документ, що стосується товару №133 від 26 травня 2023 року; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 447 від 15 травня 2023 року; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 574 від 07 червня 2023 року; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 07/06/23 від 07 червня 2023 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 2216 від 03 січня 2023 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 22 травня 2023 року; Договір про перевезення № 267/ФСР від 25 квітня 2023 року; Лист від виробника від 27 червня 2023 року; Лист від відправника від 30 червня 2023 року; Переклад експортної декларації від 27 червня 2023 року; Переклад інвойса від 27 червня 2023 року; Переклад пакувального листа від 27 червня 2023 року; Інші некласифіковані документи (фото) від 26 червня 2023 року; Копія митної декларації країни відправлення № 305461491550 від 13 квітня 2023 року та застосував перший метод визначення митної вартості – за ціною договору.
Таким чином, декларантом до митної декларації були надані рахунки-фактури (інвойси), які є доказом здійснення операцій купівлі-продажу товарів, належать до групи документів, що є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення митного органу вбачається, що останній у графі 33, як на підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості, покликається на те, що контрактом та інвойсом визначено наявність замовлення, проте до митного оформлення не надано замовлення, при цьому, ненадання замовлення не свідчить про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару та підстав для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах; лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною 2 статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару.
За змістом п.2.3 договору від 03 січня 2023 року №2216 ціни на товар вказуються в підтвердженні замовлення (якщо застосовується) та інвойсі, тобто підтвердження замовлення, як документ складається у випадку, коли він застосовується сторонами, однак такого документа, як підтвердження замовлення немає у переліку документів, які підтверджують митну вартість
Крім того, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідач покликається як на підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості на ті обставини, що декларант подав «нечинний документ (додаток до контракту зі скопійованими підписами)»: «Додаток 1 до контракту від 22 травня 2023 року містить по два підписи представника продавця та покупця, які є ідентичними копіями одне одного». 
Щодо Додатку 1 до контракту від 22 травня 2023 року, то ним передбачено зміну юридичної адреси покупця. Відповідач зазначає, що цей додаток підписаний не власноручним підписом продавця, однак відповідач не вказав, яким чином цей недолік впливає на митну вартість товару. 
За змістом ч.3 ст.382 ГУ України зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. 
Стаття 204 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані сумніви митниці щодо підписів у додатку до контракту про зміну адреси позивача не впливають на числовий показник митної вартості товару. Крім того, достовірність факту укладення зовнішньоекономічного контракту та додаткових угод до нього, а також дійсність відомостей про нову адресу позивача у вказаному додатку митницею під сумнів не ставилось. 
Щодо твердження митного органу про ідентичність підписів, то такі не підтверджені жодними доказами, дослідженнями, експертизами. 
Також у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідач покликається, як на підстави для витребування додаткових документів на ті обставини, що «Сертифікат походження №2301030460 датований 26 травня 2023 року, тобто після підписання додатку 1 до контракту. Проте відомості про адресу отримувача у сертифікаті походження зазначений без врахування змін, внесених цим додатком», при цьому, сертифікат походження №2301030460 від 26 травня 2023 року не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Сертифікат походження товарів не передбачений ч.2 ст.53 МК України, як документ, що підтверджує митну вартість товарів. Відповідач не вказав жодних сумнівів щодо відомостей у сертифікаті про те, що країною походження товарів є В`єтнам. Зазначення у сертифікаті походження товарів старої адреси позивача жодним чином не свідчить про наявність у відповідача підстав, передбачених ч.3 ст.53 МК України, для витребування додаткових документів, а саме: що надані документи, які передбачені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. 
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідач, як на підстави для витребування додаткових документів покликається на те, що «рахунки №447 від 15 травня 2023 року та №574 від 07 червня 2023 року містять посилання на договір №267/ФСР від 25 квітня 2023 року та замовлення покупця №ПИЛ0001 від 26 квітня 2023 року. Як відомо з коносаменту від 17 квітня 2023 року № E0423057, контейнери були завантажені на борт судна вже 17 квітня 2023 року. Тобто вказаний договір, а, відповідно, й рахунок №447 від 15 травня 2023 року не можуть стосуватися морського фрахту». 
Матеріалами справи стверджується, що позивач уклав з ТОВ «ФСР Лоджистік Україна» договір №267/ФСР від 25 березня 2023 року транспортно-експедиційного обслуговування для організації перевезення товарів із В`єтнаму до України. Дата укладання договору уточнена відповідно до додаткової угоди від 08 червня 2023 року №1 до цього договору. 
Відповідно до п.2, п.3 ст.909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно зі ст.134 Кодекс торговельного мореплавства України договір морського перевезення вантажу повинен бути укладений у письмовій формі. Документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є, зокрема коносамент.
Таким чином, наявність коносаменту від 17 квітня 2023 року №Е0423057 свідчить про те, що договір перевезення був укладений на дату передачі продавцем товарів перевізнику. Крім того, до цього ж договору перевезення була укладена додаткова угода про те, що датою укладання договору №267/ФСР транспортно-експедиційного обслуговування є 25 березня 2023 року.
Щодо зазначення у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів того, що рахунки №447 від 15 травня 2023 року та №574 від 07 червня 2023 року містять посилання на договір №267/ФСР від 25 квітня 2023 року та замовлення, проте договір та замовлення до митного оформлення не подавалися, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) разом із митною декларацією були подані документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (контракт), зокрема, Договір про перевезення №267/ФСР. 
Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що покликання відповідача на ненадання договору з експедитором №267/ФСР не відповідають дійсності та є неправдивими, оскільки доказами надання договору №267/ФСР є відомості у графі 44 митної декларації від 08 червня 2023 року №23UA209110004570U3, а також відомості у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні №UA209110/2023/000078, виписаної самим відповідачем.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією від 08 червня 2023 року №23UA209110004570U3 відповідачу була надана довідка експедитора ТОВ «ФСР Лоджистік Україна» про вартість транспортних послуг від 07 червня 2023 року №07/06/23, яка є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Також у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідач покликається, як на підстави для витребування додаткових документів на ті обставини, що рахунок №447 від 15 травня 2023 року не містить відомостей про те, на якій саме ділянці маршруту були надані послуги, рахунок №574 від 07 червня 2023 року містить відомості про вартість "транспортно-експедиційного обслуговування на території України" та "винагороду експедитора на території України". Відповідні послуги зі всією очевидністю надавалися експедитором на всьому маршруті переміщення товару, однак відповідні суми поза межами території України відсутні. 
Матеріалами справи стверджується, що у рахунку №447 від 15 травня 2023 року вказана вартість послуги з перевезення товару за межами території України в сумі 137270,05 грн, а у рахунку № 577 від 08 червня 2023 року вказано вартість послуг: складської обробки контейнерів за межами території України (86021,86 грн), міжнародного перевезення за межами території України (46912,00 грн). Рахунок № 447 від 15 травня 2023 року виписаний для оплати послуг перевезення товару за межами території України у двох контейнерах №MRKU6114200 та №MRKU3936574, а у справі розглядається перевезення товарів в одному контейнері. Так, 03 січня 2023 року між позивачем та компанією K-TARP VINA CO.,LTD (В`єтнам) було укладено контракт №2216, відповідно до якого продавець продає, а покупець оплачує і отримує тенти в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом. 13 квітня 2023 року продавець виписав позивачу комерційний інвойс №23012S002 про відвантаження товарів за ціною 86475,57 доларів США. Згідно з пакувальним аркушем товари були поміщені у двох контейнерах №MRKU6114200/ML-VN0360750 та №MRKU3936574/ML-VN0452855. 17 квітня 2023 року продавець передав товари у двох контейнерах перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів коносамент №Е0423057. 10 травня 2023 року у зв`язку з тим, що контейнери з товарами з порту у Польщі доставлялися до відповідача у різний час, з метою уникнення простою транспорту, позивач на підставі комерційного інвойсу №23012S002 виписав дві специфікації: Специфікацію №1 на товари у контейнері №MRKU6114200/ML-VN0360750 за ціною 45217,75 доларів США;  Специфікацію №2 на товари в контейнері № MRKU3936574/ML-VN0452855 за ціною 41257,82 доларів США (том 1, а.с.32-33). У подальшому, товари вказані в комерційному інвойсі були заявлені до відповідача окремо по кожній специфікації за різними митними деклараціями. По товарах, зазначених у специфікації №2, відповідач прийняв рішення про визначення коду товару та про коригування митної вартості товарів, які оскаржуються у цій справі. По товарах, зазначених у специфікації №1, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості, яке було предметом розгляду судом у іншій справі (№380/21864/23). 
Крім того, рахунок № 574 від 07 червня 2023 року (том 1, а.с.38) виписаний для оплати послуг перевезення товарів по специфікації №2 за межами території України у контейнері №MRKU3936574: складської обробки контейнерів 86021,86 грн, міжнародного перевезення за межами території України (46912,00 грн), а всього 132933,86 грн. Проте рахунок № 447 від 15 травня 2023 року (том 1, а.с.34) виписаний для оплати послуг перевезення товару за межами території України у двох контейнерах №MRKU6114200 та №MRKU3936574 в сумі 137270,05 грн.
Таким чином, вартість перевезення одного контейнера складає 68635,02 грн (137270,05:2), в результаті вартість перевезення контейнера №MRKU3936574 за межами України становить: по рахунку № 574 від 07 червня 2023 року - 132 933,86 грн. По рахунку № 447 від 15 травня 2023 року - 68 635,02 грн. Загальна сума перевезення контейнера складає 201 568,88 грн, що відповідає вартості перевезення товару із порту Хайфон (В`єтнам) до кордону України (м/п рава-Руська). Така вартість зазначена у довідці про транспортні витрати від 07 червня 2023 року №07/06/23 (див. додаток 17 до позову). 
Колегія суддів зазначає, що позивач надав відповідачу разом з митною декларацією від 08 червня 2023 року №23UA209110004570U3 довідку експедитора ТОВ «ФСР лоджистік Україна» про вартість транспортних послуг від 07 червня 2023 року №07/06/23 (том 1 а.с.39), згідно з якою локальні та транспортні витрати по перевезенню вантажу із порту Хайфон (В`єтнам) до кордону України Рава-Руська складають 201568,88 грн. Вартість перевезення додана до ціни товарів. При цьому, відповідачем не надано жодних зауважень щодо розміру транспортних витрат, зокрема, що вони є занижені чи неправдиві. 
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідач покликається, як на підстави для витребування додаткових документів на ті обставини, що «перший платіж здійснено за платіжним дорученням №107 27.01.2023, тобто задовго до видання інвойсу від 13 квітня 2023 року №23012S002». 
Матеріалами справи стверджується, що 03 січня 2023 року між позивачем та компанією K-TARP VINA CO.,LTD (В`єтнам) було укладено контракт №2216, а 07 січня 2023 року продавець надав позивачу проформу інвойс №23012S002 (том 1, а.с.18) на загальну суму 90591,45 доларів США. У проформі-інвойсі зазначені умови оплати товару: 20% передоплати і 80% після видачі коносаменту до прибуття в порт призначення. Отже, оплата, що була проведена позивачем 27 січня 2023 року платіжним дорученням №107 в розмірі 18118,29 доларів США (див. додаток 5) відповідає умовам, зазначеним у проформі-інвойсі, є передоплатою та становить 20% від ціни, що вказана у проформі інвойсі (90591,45 х 20% = 18 118,29). Проформа інвойс від 07 січня 2023 року №23012S002 до митного оформлення не надавалась, тому що згідно з ч.2 ст.53 МК України цей документ подається лише у разі, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу. 
Щодо покликань митного органу на те, що Специфікація №2 від 13 травня 2023 року до комерційного інвойсу №23012S002 від 13 квітня 2023 року видана ФОП " ОСОБА_1 ", який не є видавником самого інвойсу», то суд першої інстанції правильно зауважив, що специфікація та інформація з джерел інтернету про походження товару, не є документами чи інформацією, які підтверджують митну вартість товару. 
З матеріалів справи також вбачається, що 10 травня 2023 року у зв`язку з тим, що контейнери з товарами з порту у Польщі доставлялися до відповідача у різний час, з метою уникнення простою транспорту, позивач на підставі комерційного інвойсу №23012S002 виписав дві специфікації: Специфікацію №1 на товари у контейнері №MRKU6114200/ML-VN0360750 за ціною 45217,75 доларів США; Специфікацію №2 на товари в контейнері № MRKU3936574/ML-VN0452855 за ціною 41257,82 доларів США. У сумі ціна, що зазначена у специфікаціях відповідає ціні, що вказана у комерційному інвойсі №23012S002 - 86 475,57 доларів США. Відомості у специфікаціях кореспондуються з даними у комерційному інвойсі, пакувальному аркуші. Всі відомості у специфікації №2 щодо кількості, найменування та ціни товарів відповідають фактичним даним, є правдивими. Самі по собі обставини складання позивачем специфікації №2 жодним чином не свідчить про наявність у відповідача підстав, передбачених ч.3 ст.53 МК України для витребування додаткових документів. 
Специфікація не є документом, який підтверджує митну вартість товару, з огляду на те, що специфікація відсутня у переліку документів, визначених ч.2 ст.53 МК України, які підтверджують митну вартість.
Щодо доводів митного органу про неподання до митного оформлення декларації країни відправлення, то колегія суддів зазначає, що у розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням, копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України, разом з тим, відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Таким чином, підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом відсутні, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Крім того, вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем митна вартість товару визначена за другорядним методом – резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Колегія суддів зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, однак відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
При цьому, при прийнятті спірного рішення відповідач на підставі цінової інформації наявної у митного органу навів номер і дату митної декларації, митну вартість з якої взято за основу. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби. Відповідач не вказав, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що свідчить про порушення ним вимог статті 55 МК України, не зазначив щодо якого з двох товарів стосується коригування митної вартості.
Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки сторони вільні в формуванні цін на товари за взаємним погодженням, виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей продукції, ступеня новизни товару і його корисності, співвідношення попиту та пропозиції, враховуючи необхідність отримати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Щодо доводів апелянта про ненадання декларантом на вимогу митного органу усіх витребуваних додаткових документів, то колегія суддів зазначає, що у повідомленні про необхідність подачі додаткових підтверджуючих документів вказано, що такі мають бути надані за наявності, тобто їх неподання у зв`язку з відсутністю, не може розцінюватися як відмова. Колегія суддів вважає, що у відповідача були у наявності усі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортних засобів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товарів; подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки та підтверджували числові значення митної вартості товарів, при цьому відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №380/21867/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.