ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р. 	Справа № 480/5103/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 09.07.24 по справі № 480/5103/24
за позовом                       ОСОБА_1  
до                      Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ,                      Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області                            
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2024 №959210144001 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 21.03.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 21.03.2024.
Вимоги вмотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, розмір якої обчислено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 №1058-IV. На підставі частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, позивач після досягнення 60 років звернулася до ГУ ФПУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, що розглянута за принципом екстериторіальності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та рішенням якого у задоволенні заяви позивача відмовлено, оскільки позивачу вже призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV та статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ. З урахуванням цього, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пенсія позивача обчислена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, від 23.10.2020 у справі №528/196/17.
Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив пенсію, призначену позивачу за Законом №1788-ХІІ, з пенсією за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, та зазначив, що мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), відтак показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, на пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV, має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.
Апелянт зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин позивач отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ. Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ та Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV визначають різні обов`язкові умови для призначення пенсії.
Зокрема, відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тобто це чітко визначена категорія осіб, які займали відповідні посади, досягли відповідного віку та мають спеціальний стаж.
Оскільки пенсію позивачу призначено у 2017 році відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, аніж положення Закону №1058-ХІІ, то у справі, що переглядається, має місце не переведення з одного виду пенсії на інший, як помилково визначив суд першоїінстанції, а первинне призначення пенсії за іншим законом.
Пенсія за Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ є іншим видом пенсії, а за призначенням пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ХІІ позивач звертається вперше і вперше реалізує своє право на призначення цього виду пенсії.
За таких обставин, посилання відповідача та суду першої інстанції на частину третю статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ХІІ як на підставу для незастосування показника середньої заробітної плати за три попередні роки, є безпідставним, оскільки цією нормою передбачено можливість застосуванням того показника середньої заробітної плати (доходу), який уже враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Відтак з огляду на зазначене, нова пенсія має призначатися із застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням нової пенсії.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач з 06.01.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 №1058-IV, що вбачається з протоколу про призначення пенсії (а.с.68).
Позивач звернулася 21.03.2024 через портал електронних послуг до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповдно до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 №1058-IV (а.с.70).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого від 26.03.2024 №959210144001 позивачу відмовлено у проведенні заявленого перерахунку, оскільки ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 06.01.2017, призначену відповідно до п.2 ч.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (робота за Списком №2), а Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV не передбачено переведення з пенсії за віком за Списком №2 на пенсію за віком із застосовуванням середньої заробітної плати, визначеної частиною другою статті 40 цього Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV для призначення пенсії (а.с.13, 76).
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01.01.1992 Постановою Верховної Ради України від 06.12.1991 № 1931-XII введено в дію Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01.04.1992 - в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, для працівників, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01.01.2004 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови призначення пенсії за віком (в тому числі переведення на цей вид пенсії) визначені статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.
За приписами частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії можливе лише у випадку зміни виду пенсії (пенсія за вислугу років та пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника).
Судом встановлено, що позивач з 06.01.2017 отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV за Списком №2.
Після досягнення 60 років позивач виявила бажання на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.
Тобто, ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, у випадку призначення раніше пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду за аналогічних спірних правовідносин у постанові від 22.10.2024 у справі № 300/5450/23 сформувала такі висновки:
1) статтею 13 Закону № 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;
2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону № 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом № 1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV після досягнення ними пенсійного віку.
Застосовуючи наведені вище правові висновки до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 як особа, якій вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону № 1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
Колегія суддів зазначає, що статтею 13 Закону № 1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається та виплачується у порядку та на умовах, що визначені Законом № 1058-IV.
Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.
Враховуючи, що заява ОСОБА_1 від 21.03.2024 до ГУ ПФУ в Запорізькій області стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), який вже їй призначений, то така пенсія не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
Стосовно посилань апелянта на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 528/196/17, колегія суддів вважає останні помилковими, оскільки у справі № 528/196/17 спірні правовідносини виникли щодо реалізації позивачем, який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, права на перехід на інший вид пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Натомість у справі, що розглядається, позивач, що отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену з урахуванням положень Закону № 1788-XII, просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV.
Зазначене виключає можливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.10.2020 у справі № 528/196/17, до справи, що розглядається, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними, а судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідну правову позицію у справі, що розглядається.
Стосовно посилань на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, колегія суддів зазначає, що застосуванню до цих правовідносин підлягає саме останній висновок Верховного Суду, викладений, зокрема, у постанові від 22.10.2024 у справі № 300/5450/23.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.03.2024 №959210144001 відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 по справі № 480/5103/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    В.Б. Русанова