ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 жовтня 2024 року           справа №200/2663/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 р. у справі № 200/2663/24 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити пенсію,- 
                                                              ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУПФУ), в якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, стосовно не виплати щомісячної пенсії позивача та недоотриманої пенсії за період з вересня 2021 року на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ “Приватбанк”; 
- зобов`язати відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивача, в тому числі суму недоотриманої пенсії позивача з вересня 2021 року, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ “Приватбанк”, з перерахунком та з урахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року позов задоволено частково, а саме суд: 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 (адреса знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ “Приватбанк”.
В іншій частині позовних вимог – відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (адреса знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )  понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 300 (триста) грн. 00 копійок.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позовна заява по справі подавалася ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_1 .
Головне управління в відзиві на позовну заяву звертало увагу суду першої інстанції щодо повноважень ОСОБА_2 , але судом не розглянуто відзив в даній частині та не надано оцінки заявленим порушенням.
До апеляційної скарги ОСОБА_2 додано сканкопію Ордеру на надання правничої допомоги Серії АА № 1027765 який виданий 08.05.2020.  
Ордер видано на підставі Договору від 06.02.2019 року між представником-адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем та ОСОБА_1 . У додатках до заяви не додано копії/скан.копії договору, в зв`язку з чим неможливо встановити відповідно до ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» належність його виконання.
Скаржник зазначає, що ордер видається на представництво інтересів в одній справі, а за даними Головного управління, ордер міститься, як доказ по справі №200/10215/20-а по якій на даний час в Першому апеляційному адміністративному суді розглядається скарга В. Меламеда в інтересах ОСОБА_1 .
Вищезазначене вказує на неможливість розглядати даний доказ як підтверджуючий факт представництва.
Також в додатках до позовної заяви надано Довіреність від 24.01.2023 складену державною українською мовою, яка видана від імені ОСОБА_1 ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , громадянина України на представника Меламеда Вадима ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , громадянина України, яка посвідчена нотаріусом Вадимом Меламедом і ним же підтверджено переклад апостилю.
Отже, повноваження ОСОБА_2 не підтверджені згідно норм діючого законодавства України, а довіреність як представника є недійсною. Тобто, позовна заява подана особою яка не має права вчиняти дані дії від імені позивача - Барановського 1.1.
Щодо зобов`язання відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», скаржник зазначає, що судом вірно встановлено, що у квітні 2024 року, позивачу було виплачено пенсію через АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.10.2021 по 30.04.2024 в розмірі 2315,70 грн та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 135,77 грн, нараховану у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.06.2021 по 31.05.2021 на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Жовтневому відділенні Запорізького Регіонального управління «Приватбанку» та на виплатний період квітня 2024 року змінено спосіб виплати пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1 з «пошти» на «банк». 
Станом на 21.06.2024 заяви від ОСОБА_1 про виплату пенсії на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», поданої відповідно до вимог чинного законодавства, на опрацювання до Управління не надходило.
Скаржник зазначає, що між скасуванням рішення та зобов`язанням вчинити певні дії на користь Позивача існує своєрідний причинно - наслідковий зв`язок. Наявність цього зв`язку спричинена способом захисту порушеного права, який обирає суд при ухваленні рішення у справі.
Як встановлено у рішенні суду Головне управління не приймало протиправних рішень, яке б підлягало скасуванню та за результатом відсутнє правове становище для відновлення якого має ухвалитися зобов`язання вчинити певні дії.
Також скаржник зазначає, що Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення/поновлення пенсії.
З огляду на вищенаведене, скаржник вважає, що судом першої інстанції не повно та не об`єктивно з`ясовано всі обставин у справі, а висновки суду не відповідають дійсності.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Маріуполі як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 по справі № 200/10215/20-а, яке набрало законної сили 27.04.2021, з 07.10.2009 відновлено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в твердому місячному розмірі 74,70 грн. 
На доплату, яка виникла на виконання рішення суду за період з 07.10.2009 по 31.05.2021 в розмірі 10443,54 грн нараховано компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 135,77 грн.
За відсутності актуального поточного рахунку пенсіонера нарахування пенсійних коштів ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 31.05.2021 проводилось шляхом включення до сформованої відомості через поштове відділення НОМЕР_5 АДРЕСА_2 за зазначеним в електронній пенсійній справі місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України, які передавались для виплати до виплатних об`єктів АТ “Укрпошта”.
Виплату призначеної пенсії за період з 01.06.2021 по 30.09.2021 та доплати, нарахованої на виконання рішення суду за період з 07.10.2009 по 31.05.2021 проведено ОСОБА_1 у вересні 2021 року.
Нарахування пенсійних коштів ОСОБА_1 за період з 01.10.2021 по 30.06.2022 проводилось шляхом включення до сформованої відомості через поштове відділення НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , які передавались для виплати до виплатних об`єктів АТ “Укрпошта”, але кошти не були отримані пенсіонером.
З 01.07.2022 виплата пенсії ОСОБА_1 автоматично припинена у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 1058.
Головним управлінням, на виконання рішення суду в частині поновлення виплати пенсії на вказаний пенсіонером банківський рахунок та враховуючи встановлений судом факт постійного проживання пенсіонера у державі Ізраїль, було враховано матеріали звернення-клопотання від 29.09.2023 представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , щодо поновлення виплати пенсії на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Жовтневому відділенні Запорізького Регіонального управління “Приватбанку” та на виплатний період квітня 2024 року змінено спосіб виплати пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1 з “пошти” на “банк”.
В квітні 2024 року ОСОБА_1 виплачено пенсію через АТ КБ “Приватбанк” за період з 01.10.2021 по 30.04.2024 в розмірі 2315,70 грн та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 135,77 грн, нараховану у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.06.2021 по 31.05.2021 року.
Факт виплати підтверджується як наявними в матеріалах справи доказами, так й не заперечується представником позивача у відповіді на відзив, зазначивши, що відповідач припинив свою протиправну бездіяльність стосовно не виплати щомісячної пенсії Позивача та недоотриманої пенсії за період з вересня 2021 року на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ “Приватбанк” та виплатив недоотриману пенсію позивача на визначений ним банківський рахунок лише після звернення позивача до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема,:1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована  Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає  Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3  статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV  передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є  Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих  Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.
Статтею 47 Закону №1058-VI визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Отже, пенсія виплачується через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (тут і далі - Порядок 22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України).
Відповідно до пункту 1.2 Порядку №22-1 заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596.
Відповідно до п.1 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затверджених постановою КМУ від 30 серпня 1999 року №1596, цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Згідно із п. 2 Порядку, уповноваженими банками є банки, визначені відповідно до Порядку відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1231.
Відповідно до п. 6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
При цьому, абзац 2 п. 6 Порядку №1596 визначає, що для внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 р. № 269 та від 20 березня 2022 р. № 332, за виключенням осіб, зазначених в абзаці вісімнадцятому пункту 2 цього Порядку, уповноваженим банком є АТ “Ощадбанк”.
Як вірно встановлено судом, позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання та на час звернення до позивача з відповідною заявою не є внутрішньо переміщеною особою.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 17.03.2020 у справі №227/2158/17 відсутність в особи статусу внутрішньо-переміщеної особи не може впливати на реалізацію права такої особи на пенсійне забезпечення.
У наведеній постанові Верховний Суд також сформував висновок про неможливість застосування до спірних відносин Постанови правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015р. №9-1, якою затверджено Перелік управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь Донецької та Луганської областей, які здійснюють повноваження з обслуговування страхувальників на період проведення антитерористичної операції, оскільки цей Перелік стосується лише повноважень управлінь Пенсійного фонду України щодо страхувальників, а не застрахованих осіб.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 23.06.2020 року у справі № 227/4106/17.
Отже, позивач не є внутрішньо переміщеною особою, відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, як вже зазначалось, не може впливати на реалізацію права на пенсійне забезпечення та отримання пенсійних виплат у визначеній позивачем банківській установі.
Відповідно до пункту 8, пункту 9 Порядку №1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Згідно пункту 10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку. Заява про виплату пенсії може подаватися до органу Пенсійного фонду України в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису.
За змістом пункту 12, пункту 13 Порядку №1596, органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: - списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; - опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.
Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.
Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цього пункту.
Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.
Аналогічні положення закріплені у пункті 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (надалі - Порядок № 22-1), яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами).
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги.
Позивачем відкрито особистий банківський рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ “Приватбанк”.
Відмовляючи перераховувати позивачу пенсію на визначений ним банківський рахунок, відповідач посилається на те, що позивачу необхідно особисто надати відповідну заяву, після чого буде розглянуте питання поновлення та виплати раніше призначеної пенсії.
Зазначені доводи відповідача є помилковими з огляду на те, що Порядком №1596 не передбачено такої підстави для відмови у виплаті раніше призначеної пенсії на банківський рахунок, як надання особисто позивачем заяви про виплату пенсії.
При цьому, Порядком 22-1 передбачено можливість подачі заяви саме заявником, тобто, як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.
Варто зазначити, що жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін заявник, як вже зазначено вище, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.
Тож, наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.
Таким чином, суд вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що: виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України (постанови Верховного Суду від 20.01.2022 року у справі №280/4551/21, від 04.07.2022 року у справі №380/22572/21 від 24.07.2023 року у справі №280/6637/22).
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18.
Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача, подано до управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії.
При цьому, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника, а тому посилання відповідача на те, що позивач повинен особисто звернутися із заявою про поновлення пенсії є помилковими.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.07.2019 року у справі № 812/564/18, від 01.10.2019 року у справі №826/3943/16, від 31.10.2019 року у справі №160/7699/18, від 30.01.2020 року у справі №489/5194/16-а, від 05.02.2020 року у справі №501/28/17, від 31.03.2020 року у справі №826/14837/16, від 18.05.2022 року у справі №160/5259/20.
Також, Верховним Судом у постанові від 20.01.2022 року у справі №280/4551/21 сформовано правовий висновок, згідно якого: «подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку №22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку №22-1”.
Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 року по справі №280/6637/22).
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що “колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається”.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 року у справі №280/6637/22.
Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем була дотримана вимога щодо подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок та відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у виплаті пенсії на його особистий банківський рахунок, відкритий у АТ "АКЦЕНТ-БАНК".
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснювати виплату пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок в АТ КБ “Приватбанк”, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Щодо посилання скаржника на те, що у даній справі відсутні належні документи, що підтверджують адміністративну процесуальну дієздатність адвоката Меламеда В.Б. щодо представництва інтересів позивача для участі у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Отже, за положеннями КАС України представником може бути адвокат або законний представник.
Згідно ч. 1 ст.59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Згідно п.4 ст.59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до  Закону України  "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Частиною 6 - 8 ст.59 КАС України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Отже, за положеннями КАС України повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером. 
При цьому, вказаний документ повинен подаватися оригіналом, копією або в електронній формі засвідченою у визначеному законом порядку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі – Закон № 5076) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема:  представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 5076, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За частиною 2 зазначеної статті, ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Частина 2 статті 27 Закону регламентує вичерпні випадки надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі.
Згідно пункту 2-5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до підпункту 12.4 пункту 12 Положення № 41, ордер містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Позов поданий та підписаний через особистий кабінет в підсистемі "Електронний суд" адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем в інтересах ОСОБА_1 . 
До апеляційної скарги додані, зокрема: ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. 
Копія вказаних документів подана в електронній формі в підсистемі «Електронний суд» засвідчені у визначеному законом порядку електронним підписом. 
Посилання скаржника на те, що ордер видається на представництво інтересів в одній справі, не ґрунтується на приписах законодавства.
Отже, зазначений ордер є  підтвердженням повноважень представника позивача на надання правової допомоги.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 р. у справі № 200/2663/24 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 р. у справі № 200/2663/24 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                             Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                І.В. Геращенко

                                                                                                         І.В. Сіваченко