Номер провадження: 22-ц/813/6197/24 
Справа № 523/137/17
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/137/17
Номер провадження: 22-ц/813/6197/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Губара Д.В.,

учасники справи:
- позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідач – ОСОБА_2 ,
- апелянт особа, яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає, що судовим рішенням вирішено питання про її права, інтереси та/або обов`язки – Одеська міська рада, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сувертак І.В. 27 березня 2017 року,
встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з грудня 2010 року, за адресою - АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з грудня 2010 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , з яким були пов`язані спільним побутом, спільно проживали та доглядали його хвору матір - ОСОБА_3 ..
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті вона продовжила проживати з його матір`ю та здійснювати за нею догляд.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 та має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .. Проте жодних дій на прийняття спадщини не вчинила.
Вона ж як особа, яка понад п`ять років проживала разом із ОСОБА_3 , є  спадкоємицею четвертої черги після її смерті. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки не була зареєстрована за місцем спільного проживання з померлою (Т. 1, а. с. 2).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 березня 2017 року задоволено вищевказаний позов  ОСОБА_1 .
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з грудня 2010 року, за адресою - АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем обставин проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 понад п`ять років до часу відкриття спадщини. (Т. 1, а. с. 66 – 68).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Одеська міська рада в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.03.2017 року, скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (Т. 1, а. с. 72 – 79).

Узагальнені доводи апеляційної скарги 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, яку, всупереч нормам законодавства, не було залучено у якості відповідача у справі, як універсального спадкоємця відумерлого нерухомого майна. Обставини, через які ОСОБА_2 зазначена відповідачем, рішення суду не містить.

Короткий зміст ухвали Одеського апеляційного суду

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 березня 2017 року закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Одеської міської ради. (Т. 2, а. с. 32 – 35).

Короткий зміст постанови Верховного Суду

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року задоволено касаційну скаргу Одеської міської ради. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова касаційного суду мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність в Одеської міської ради інтересу щодо спадкового майна та відповідно закриття апеляційного провадження за її апеляційною скаргою з тієї підстави, що рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про права, свободи чи інтереси Одеської міської ради, є передчасним (Т. 2, а. с. 117 – 119).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду.
У судовому засіданні представник Одеської міської ради – Срібна Анастасія Іванівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Адвокат Бикова Оксана Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_1 , не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги разом з тим тільки по суб`єктному складу учасників справи.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягаєзадоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

30 березня 2016 року померла ОСОБА_3 ..
13 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її смерті.
За заявою позивачки заведено спадкову справу № 359/2016. Права на спадкове майно не оформлені.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ..

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Згідно з правилами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Позивачка, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказувала, що на день смерті ОСОБА_3 , остання проживала з нею однією сім`єю. Та у зв`язку із необхідністю успадкування ОСОБА_1 майна померлої ОСОБА_3 , остання звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , яка є онукою померлої. Тому позов пред`явлений до особи, права якої можуть бути порушені винесеним рішенням.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, Одеська міська рада вказує, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права та обов`язки територіальної громади м. Одеси, оскільки останню не було залучено до участі у справі в якості відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом до неналежного відповідача. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а  за відсутності нерухомого майна – місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частин перша статті 1277 ЦК України).
Між тим, у справах позовного провадження учасниками справи є - сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).
За правилами ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Відповідач — це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).
У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінювати неналежного відповідача або залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).
Як встановлено матеріалами справи, спадкову справу після смерті ОСОБА_3 заведено за заявою позивачки.
За наявними на час апеляційного розгляду у справі матеріалами справи ОСОБА_2 , яку позивачка визначила відповідачем, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса. Тобто, вона на даний час не є  спадкоємцем, який прийняв спадщину.
Заяв про прийняття спадщини від інших осіб у встановлений законом строк за матеріалами справи до нотаріуса не надійшло.
Отже, за умови відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина може перейти до територіальної громади.
Відповідно належними відповідачами в справах про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які  прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і  за  законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття – територіальні громади, в особі відповідних органів місцевого самоврядування, за місцем відкриття спадщини.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Звертаючись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , яка в передбаченому законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим остання не є спадкоємцем, та в свою чергу не може бути відповідачем у вказаній справі, позивачка не залучила належного відповідача у справі.
Втім, судом першої інстанції в порушення вищевикладених норм права не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Задоволено вищевказаний позов, який пред`явлено до неповного кола відповідачів, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.
З огляду на вказане, судом першої інстанції не було залучено до участі у справі Одеську міську раду. Рішенням суду вирішено питання про права та обов`язки територіальної громади міста Одеси, оскільки спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 на даний час немає. Рішенням суду Одеську міську раду протиправно позбавлено права на захист інтересів територіальної громади та визнання спадщини відумерлою. 
З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  необхідно відмовити саме за вищевказаних підстав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Одеської міської ради є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до передчасного вирішення спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя:                                        А. П. Заїкін

Судді:                                                         С. О. Погорєлова
                                                                       
                                                               О. М. Таварткіладзе