Номер провадження: 22-ц/813/4899/24 
Справа № 511/1738/13-ц
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
Позивач звернувся з позовною заявою до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором.
Позовна заява вмотивована тим, що 21 березня 2008 року позичальником ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» був укладений Кредитний договір №05/03/2008/840-К/351, згідно із п. 1.1 якого позичальнику був наданий кредит в іноземній валюті в сумі 197 612 дол. США.
21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно із яким Поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 , взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору №05/03/2008/840-К/351 від 21.03.2008.
В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань перед Банком за кредитним договором ОСОБА_2 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0.08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, що підтверджується іпотечним договором від 21.03.2008.
Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконує.
Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в розмірі 351767,52 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року позовну заяву ПАТ « Надра банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту по кредитному договору задоволено повністю. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра банк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 351767,52 долара США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441, 00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви в цій частині, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що на момент звернення із позовом до суду, позивач пропустив шестимісячний строк на пред`явлення вимоги поручителю, тому вказане є підставою для відмови у позові (у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ), так як останній платіж було внесено 30.04.2009, а позов подано у 2016 році.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2008 року позичальником ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» був укладений Кредитний договір №05/03/2008/840-К/351, згідно із п. 1.1 якого позичальнику був наданий кредит в іноземній валюті в сумі 197 612 дол. США.
21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно із яким Поручитель поручилась перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 , взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору №05/03/2008/840-К/351 від 21.03.2008.
В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань перед Банком за кредитним договором ОСОБА_2 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0.08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, що підтверджується іпотечним договором від 21.03.2008.
ОСОБА_2 отримав кредит згідно кредитного договору, про що свідчать документи надані позивачем суду, а саме кредитний договір, розрахунок по заборгованості, докази отримання коштів, договір поруки.
Від виконання взятих на себе зобов`язань відповідачі ухиляються, а кредитні зобов`язання не виконуються.
ОСОБА_1 згідно із договору поруки від №05/03/2008/840-П/351 від 21.03.2008 року є поручителем , та згідно ст. 554, 555 ЦК України несе відповідальність за невиконання договору перед кредитором , а тому необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору , яка утворилася солідарно. необхідно стягувати нараховані проценти за користування кредитом та пеню за несвоєчасну сплату відсотків та несвоєчасне погашення кредиту. Сума боргу не оскаржена.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повне задоволення позовних вимог кредитної установи про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку по кредитному договору - тіло кредиту -196141,36 дол. США, заборгованість по відсоткам - 119030,75 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту – 16834,21 доларів США , штраф за порушення виконання умов – 19761, 20 дол. США.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України – тут і далі в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).
За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 2-1169/11 (пункт 80); у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року в справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року в справі № 6-368цс16, від 14 червня 2017 року в справі № 644/6558/15.
З матеріалів справи вбачається, що згідно із п. 1.4. кредитного договору строк, на який позичальнику надано кредит: банк надає кредит строком до 18.03.2033 (т.1, а.с. 9).
12 квітня 2013 року ПАТ «КБ «НАДРА» направили досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №05/03/2008/840-К/351 від 21 березня 2008 року ОСОБА_2 , а також досудовому вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №05/03/2008/840-К/351 від 21 березня 2008 року поручителю ОСОБА_1 (т.1, а.с. 14-16). На підтвердження направлення досудових вимог надано реєстр замовних листів (т.1, а.с. 17).
Копію досудової вимоги ОСОБА_2 отримав, про що у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 18). 
Таким чином, банк, направивши вимогу про дострокове погашення заборгованості, змінив строк виконання основного зобов`язання. 
З огляду на те, що боржник та поручителі не виконали вимогу банку від 12.04.2013, не усунули порушень умов кредитного договору протягом 30 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором від 05/03/2008/840-К/351 від 21 березня 2008 року настав з 12 травня 2013 року.
Позовну заяву подано 20 червня 1013 року, тобто в межах строку, визначеного ЦК України. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк