Номер провадження: 22-ц/813/2334/24 
Справа № 509/2493/23
Головуючий у першій інстанції   Кочко В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кочко В.К. 09 серпня 2023 року у смт. Овідіополь Одеської області, –

встановила:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила: стягнути з відповідача на її користь суму коштів, сплачених за договором від 01.02.2022 року №1193331 у розмірі 20594,77 грн., моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн., пеню у розмірі 292587,28 грн., інфляційні втрати у розмірі 3943,92 грн., 3% річних у розмірі 802,00 грн., судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 11.01.2022 року вона звернулася до відповідача з метою придбання туристичних послуг – проведення відпочинку до Аланьі (Туреччина) в п`ятизірковому готелі, який повинен був відбутися в період з 01.09.2022 року по 11.09.2022 року, загальний термін подорожі з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року.
11.01.2022 року ОСОБА_1 передала відповідачу грошові кошти у якості передплати у розмірі 14000,00 грн. для бронювання зазначеного туру, а відповідач надав позивачу копію договору про надання туристичних послуг (в підтвердження відповідачем надано квитанції). 01.02.2022 року було укладено новий договір №1193331, у зв`язку з тим, що ціна заброньованого готелю зменшилась, ціна за туристичні послуги стала складати 39000,00 грн., позивачем 01.02.2022 року було повністю сплачено вартість туристичних послуг (перший платіж 11.01.2022 року у розмірі 14000,00 грн., другий платіж 01.02.2022 року у розмірі 25000,00 грн.).
У квітні 2022 року позивачу було повідомлено, що неможливо вилетіти з м. Харкова через введення воєнного стану, та запропоновано вилетіти з м. Кишинева, а звідти дістатися м. Анталії. 02.05.2022 року позивач сплатив відповідачу 6694,77 грн. за квитки з ОСОБА_3 до м. Анталії. 18.07.2022 року позивач сплатив відповідачу 4500,00 грн. та 2400 грн. за трансфер з м. Одеси до м. Кишинева.
У серпні 2022 року відповідач повідомив, що скасував тур.
13.12.2022 року ФОП ОСОБА_2 було повернуто позивачу кошти у розмірі 20050,00 грн. 19.04.2023 року позивачу повернуто аванс від ПрАТ «ТК» Айті-тур» за тур пакет №1193330 від 12.01.2022 року у зв`язку з ануляцією, без ПДВ у розмірі 12000 грн. Таким чином, ФОП ОСОБА_2 не повернув грошові кошти у розмірі 20544,77 грн.
ОСОБА_1 зазначала, що через дії відповідача вона зазнала занепокоєння, стресу, тощо, а тому просила стягнути моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн.
Також ОСОБА_1 вказувала, що за невиконання договору має право на отримання пені у розмірі 292587,28 грн., інфляційних втрат за період з 01.09.2022 року по 03.05.2023 року та трьох відсотків річних 802,00 грн. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.08.2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, сплачених за договором від 01.02.2022 року №1193331, у розмірі 20594,77 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні моральної шкоди, пені, 3% річних та інфляційних втрат, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду у апеляційному порядку виключно в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, пені, 3% річних та інфляційних втрат. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції послався на воєнний стан у країні, однак, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача відбувся форс-мажор та він є підтвердженим, чи були наявні інші перешкоди у наданні туристичних послуг.
Щодо моральної шкоди, то апелянтом зазначено, що відповідач мав можливість відправити позивачку та її чоловіка на відпочинок, проте своєю протиправною поведінкою вчинив незаконні дії, які призвели до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , що в кінцевому випадку призвело до заподіяння їй моральної шкоди.
Сторони про розгляд справи на 15.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Сторони про розгляд справи сповіщалися шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.
Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).
14.10.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з метою придбання туристичних послуг – організації проведення відпочинку до Аланьі (Туреччина) у п`ятизірковому готелі, який повинен був відбутися в період з 01.09.2022 року по 11.09.2022 року, загальний термін подорожі з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року.
11.01.2022 року ОСОБА_1 передала відповідачу грошові кошти у якості передплати у розмірі 14000,00 грн. для бронювання зазначеного туру, а відповідач надав позивачу копію договору про надання туристичних послуг (в підтвердження відповідачем надано квитанції). 01.02.2022 року було укладено новий договір №1193331, у зв`язку з тим, що ціна заброньованого готелю зменшилась, ціна за туристичні послуги стала складати 39000,00 грн., позивачем 01.02.2022 року було повністю сплачено вартість туристичних послуг (перший платіж 11.01.2022 року у розмірі 14000,00 грн., другий платіж 01.02.2022 року у розмірі 25000,00 грн.
У квітні 2022 року позивачу було повідомлено, що неможливо вилетіти з м. Харкова через введення воєнного стану, запропоновано вилетіти з м. Кишинева, а звідти дістатися м. Анталії. 02.05.2022 року ОСОБА_1 сплатила відповідачу 6694,77 грн. за квитки з м. Кишинева до м. Анталії. 18.07.2022 року позивач сплатила відповідачу 4500,00 грн. та 2400 грн. за трансфер з м. Одеси до м. Кишинева.
У серпні 2022 року ФОП ОСОБА_2 скасував тур.
13.12.2022 року відповідачем було повернуто позивачці кошти у розмірі 20050,00 грн. 19.04.2023 року ОСОБА_1 було повернуто аванс від ПрАТ «ТК» Айті-тур» за тур пакет №1193330 від 12.01.2022 року у зв`язку з ануляцією, без ПДВ у розмірі 12000 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення пені.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 9 договору №1193330, сторони звільняються від майнової відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених договором, при виникненні форс-мажорних обставин, зокрема оголошена чи неоголошена війна. Враховуючи дію воєнного стану, суд відмовив у стягненні пені.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Тобто, сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Таким чином, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 року у справі № 905/55/21). Адже, визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Торгово-промислова палата України 28.02.2022 року оприлюднила лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила, що військова агресія є форс-мажорною обставиною, а сам лист торгово-промислової палати України може бути використано як її підтвердження.
Однак, колегія суддів враховує наявність обставин, які повинні існувати для можливості застосування ст. 617 ЦК України:
обставина непереборної сили повинна бути віднесена до категорії форс-мажору відповідно до умов договору або за законом;
форс-мажорна обставина була непередбачуваною в момент укладення договору, а її настання не залежить від волі сторін договору;
існування конкретного зобов`язання, строк виконання якого настав;
наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань;
вчинення невиконуючою стороною повідомлення іншої сторони щодо впливу форс-мажорних обставин.
Водночас, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.
Такі правові висновки викладались Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.11.2021 року у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17 та інших.
У даному випадку, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки ФОП ОСОБА_2 не посилався на форс-мажорні обставини як на підставу неможливості виконання ним зобов`язання, а також не надав жодних доказів наявності таких обставин як самих по собі, так і таких, які були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання за договором №1193330.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені є обґрунтованими та піддягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК).
Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Верховний Суд у постанові від 30.08.2021 року у справі №559/1604/18 дійшов висновку, що до правовідносин про надання туристичних послуг слід застосовувати розмір пені, передбачений в ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 правильно здійснено розрахунок пені на підставі вимог ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким загальна сума пені складає 292587,28 грн.
Разом із тим, колегія суддів приймає до уваги, що розмір основного зобов`язання становить 20594,77 грн., а розмір пені, як вже вказувалось вище - 292587,28 грн., тобто, пеня у процентному співвідношенні становить 1421% від суми боргу.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, за змістом наведеної норми суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
У даному випадку, ФОП ОСОБА_2 клопотань про зменшення розміру пені не заявлялось.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18 та в інших).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 року у справі № 922/1716/20).
Верховний Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 89 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 року у справі № 916/878/20 та інші).
Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 03.03.2019 року у справі № 925/74/19; від 02.06.2021 року у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та інші).
У даному випадку, як вже вказувалось вище, від відповідача не надходило заяв про зменшення розміру штрафних санкцій, крім того, ФОП ОСОБА_2 не наведено жодної поважної причини неналежного виконання зобов`язання за договором про надання туристичних послуг з його боку.
Одночасно, колегією суддів приймаються до уваги такі обставини, як наслідки порушення зобов`язання, відповідність розміру присуджених до стягнення штрафних санкцій таким наслідкам, а також поведінку відповідача, яка виразилася у частковій сплаті суми боргу за договором у добровільному порядку.
Таким чином, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшення штрафних санкцій на 50%, до 100000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованих розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем не наведено.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду безпідставним, оскільки у позовній заяві міститься детальний розрахунок вказаних сум, крім того, у разі якщо відповідний розрахунок, на думку суду, позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, відбулося порушення його прав.
За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у ч. 1 ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч. 3 ст. 11 ЦК України може виникати на підставі акта цивільного законодавства.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Таким чином, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі 373/2054/16-ц).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 року у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
У даному випадку боржник ФОП ОСОБА_2 , як свідчать встановлені обставини справи, взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих від позивача коштів за договором про надання туристичних послуг виконав частково, не у повному розмірі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання та нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України
Одночасно, розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат у спірних правовідносинах має здійснюватися з урахуванням часткової оплати відповідачем основної заборгованості.
Результати розрахунку інфляційних втрат
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 01/09/2022 до 12/12/2022 	52595,00 грн. 	
Всього:	52595,00 грн.	

Інфляційні витрати: 
Останній період (01/09/2022 - 12/12/2022) 	Індекс інфляції	
вересень 2022	101,90	
жовтень 2022	102,50	
листопад 2022	100,70	

Розрахунок здійснюється за формулою 
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
...... 
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Останній період 
IIc (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x = 1.05178633 
Інфляційне збільшення: 
52 595,00 x 1.05178633 - 52 595,00 = 2 723,70 грн. 
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 13/12/2022 до 18/04/2023 	32545,00 грн. 	
Всього:	32545,00 грн.	

Інфляційні витрати: 
Останній період (13/12/2022 - 18/04/2023) 	Індекс інфляції	
грудень 2022	100,70	
січень 2023	100,80	
лютий 2023	100,70	
березень 2023	101,50	
квітень 2023	100,20	

Розрахунок здійснюється за формулою 
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
...... 
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Останній період 
IIc (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x = 1.03956880 
Інфляційне збільшення: 
32 545,00 x 1.03956880 - 32 545,00 = 1 287,77 грн. 
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 19/04/2023 до 03/05/2023 	20545,00 грн. 	
Всього:	20545,00 грн.	

Інфляційні витрати: 
Останній період (19/04/2023 - 03/05/2023) 	Індекс інфляції	
-	-	

Розрахунок здійснюється за формулою 
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
...... 
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Останній період 
IIc = 1.00000000 
Інфляційне збільшення: 
20 545,00 x 1.00000000 - 20 545,00 = 0,00 грн. 
Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат за період з 01 вересня 2022 року по 03 травня 2023 року, який підлягає сплаті ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , становить 4 011, 47 грн.
Результати розрахунку 3 % річних
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 01/09/2022 до 12/12/2022 	52595,00 грн. 	
Всього:	52595,00 грн.	

Інфляційні витрати: 
Останній період (01/09/2022 - 12/12/2022) 	Індекс інфляції	
вересень 2022	101,90	
жовтень 2022	102,50	
листопад 2022	100,70	

Розрахунок здійснюється за формулою 
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
...... 
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Останній період 
IIc (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x = 1.05178633 
Інфляційне збільшення: 
52 595,00 x 1.05178633 - 52 595,00 = 2 723,70 грн. 
3% річних 
Розрахунок здійснюється за формулою: 
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де 
С - сума заборгованості, 
Д - кількість днів прострочення. 
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 01/09/2022 до 12/12/2022  52 595,00 x 3 % x 103 : 365 : 100	103	445,26 грн.	

Всього штрафних санкцій: 445,26 грн. 
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 13/12/2022 до 18/04/2023 	32545,00 грн. 	
Всього:	32545,00 грн.	

3% річних 
Розрахунок здійснюється за формулою: 
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де 
С - сума заборгованості, 
Д - кількість днів прострочення. 
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 13/12/2022 до 18/04/2023  32 545,00 x 3 % x 127 : 365 : 100	127	339,72 грн.	

Всього штрафних санкцій: 339,72 грн. 
Сума боргу 
Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 19/04/2023 до 03/05/2023 	20545,00 грн. 	
Всього:	20545,00 грн.	

3% річних 
Розрахунок здійснюється за формулою: 
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де 
С - сума заборгованості, 
Д - кількість днів прострочення. 
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 19/04/2023 до 03/05/2023  20 545,00 x 3 % x 15 : 365 : 100	15	25,33 грн.	

Всього штрафних санкцій: 25,33 грн. 
Таким чином, загальний розмір 3% річних за період з 01.09.2022 року по 03.05.2023 року, який підлягає сплаті ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , становить 810,31 грн.
Щодо моральної шкоди.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належні та допустимі докази того, що вона дійсно зазнала фізичних та душевних страждань.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 25 Закону України «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Колегією суддів встановлено, що з вини відповідача позивачка разом із чоловіком, які є особами похилого віку, були позбавлені відпочинку, який було заплановано ними на 2022 рік, проте, по причині неправомірних дій турагента, які виразилися у безпідставному скасуванні туру, вказаний відпочинок не відбувся, грошові кошти за оплачений тур ФОП ОСОБА_2 було повернуто позивачці не у повному обсязі, що змусило останню ініціювати судовий процес для захисту своїх порушених прав, а тому колегія суддів вважає доведеним факт спричинення позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди. 
Разом з тим, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів, врахувавши характер та обсяг страждань, а також немайнових втрат (їх тривалість), яких зазнала позивачка у зв`язку із порушенням її прав, та виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованими розмір такої компенсації у 10000,00 грн.
Відповідно, позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди задовольняється частково у розмірі 10000,00 грн. 
При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.08.2023 року підлягає скасуванню у частині, яка переглядається, із ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року - скасувати у частині, що переглядається.
Постановити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення збитків у вигляді пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 100000,00 гривень, 3% річних у розмірі 810,31 гривень, інфляційні втрати у розмірі 4011,47 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень, а всього – 114821,78 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 28 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе