ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2483/24 Справа № 932/7799/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марущак С. Л. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП),

       за участю:
       захисника                                                 Ковальова А. О.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що неналежно виконувала свої батьківські обов`язки відносно свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 24 березня 2024 року, приблизно о 17 год 09 хв, рухаючись в районі перехрестя вул. Князя Володимира Великого та вул. Європейська в м. Дніпро, керуючи автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами та без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснив рух на регульованому перехресті на заборонений (червоний) сигналу світлофора, чим порушив п. 2.1а, п. 2.1г, п. 8.7.3е Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_2 та автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_3 , після чого автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_2 здійснив некерований рух та скоїв наїзд на огородження проїзної частини, автомобіль «Опель», д/н НОМЕР_4 та автомобіль «Тойота», д/н НОМЕР_5 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Посилається на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме, що вона не була повідомлена про час і дату судового засідання в судовому засіданні в суді першої інстанції, про існування судового рішення вона дізналась тільки 30.09.2024 з сайту «Судової влади України», а копію постанови отримала 01.10.2024. 
В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, зміст яких зводиться до твердження, що постанова винесена з істотним порушенням вимог процесуального права, яке, на думку апелянта, полягає в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та, закриваючи провадження у справі з вказаної підстави, в мотивувальній частині постанови дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, долученими до справи, тим самим фактично встановив її вину. Посилається на судову практику судів касаційної інстанції та рішення Європейського Суду з прав людини та вважає, що при закритті провадження у справі у зв`язку із закінченням строків вина особи у вчиненні правопорушення не встановлюється у судовому рішенні.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 також посилається на відсутність в протоколі відомостей, в чому саме виявилось невиконання батьківських обов`язків щодо виховання сина та за що настає відповідальність, враховуючи, що за своїм змістом ст. 184 КУпАП є бланкетною. Також посилається на порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд в суді першої інстанції проведений без її участі, не повідомленої про час і дату судового засідання належним чином.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
       Захисник Ковальов А. О. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 і з підстав, викладених у скарзі та її доповненнях просив її задовольнити, постанову скасувати, а провадження у справі закрити без встановлення її вини.
        ОСОБА_3 про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, до суду не з`явилась, про поважні причини неявки суд не повідомила та із заявою про відкладення судового засідання не зверталась. Захисник Ковальов А. О. повідомив, що ОСОБА_3 не наполягала про розгляд справи за її особистої участі, просила провести апеляційний розгляд без неї, але за участі її захисника з яким погоджена правова позиція. 
Мотиви апеляційного суду.
Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час і дату судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставлення смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі, проте остання участі в судовому засіданні не приймала, а суд не дотримався вимог ст. 285 КУпАП та не надіслав їй копію оскарженої постанови. Зі змістом постанови вона ознайомилась, звернувшись із заявою до суду 01.10.2024 і 02.10.2024, тобто без невиправданої затримки, подала апеляційну скаргу. 
При цьому строк апеляційного оскарження пропущений на два дні, тому поновлення строку апеляційного оскарження не призведе до порушення принципу остаточності судового рішення і забезпечить право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення, гарантоване ст. 129 Конституцією України.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті. 
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог статтями 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином і оскаржене рішення ґрунтується на положеннях процесуального та матеріального закону.
       Висновки суду першої інстанції, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, яке виразилося у вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, доведена повністю та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА 169343 від 30.08.2024; довідкою за результатами розгляду матеріалів по ДТП; доповідною запискою за результатами розгляду матеріалів за участю неповнолітнього ОСОБА_2 ; рапортом слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Редьки В. Д.; протоколом огляду місця дорожньо-транпсортної пригоди від 24.03.2024, долучених до протоколу схемою місця ДТП та фототаблицею; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; відеозаписом з камер спостереження “Безпечне місто”, копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 , відповідно до якого на день події правопорушення йому було 15 років; та іншими матеріалами у їх сукупності. 
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
       Відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 24.03.2024 ОСОБА_1 брала участь у слідчій дії, як законний представник ОСОБА_2 та той факт, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 визнається нею в апеляційній скарзі.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реалізували своє право, передбачене ст. 63 Конституцією України і 26.03.2024 відмовились від дачі пояснень слідчому СВ ДРУП в Дніпропетровській області Редьці В. Д. 
       Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
       Частиною третьою статті 184 КУпАП відповідальність батьків передбачена за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.
       Санкція вказаного закону, передбачає накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
       З матеріалів зібраних працівниками поліції встановлено, що в діях ОСОБА_2 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 126 КУпАП, оскільки в його діях вбачається порушення вимог п. 2.1 “а”, п. 2.1 “г”, п. 8.7.3 “е” Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_2 та автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_3 , після чого автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_2 здійснив некерований рух та скоїв наїзд на огородження проїзної частини, автомобіль «Опель», д/н НОМЕР_4 та автомобіль «Тойота», д/н НОМЕР_5 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_2 не досяг 16 років, тому не є суб`єктом вищезазначених правопорушень, протокол був складений стосовно ОСОБА_1 , його матері, за ч. 3 ст. 184 КУпАП.
       Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.
       Відповідно до п. 17 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (зі змінами та доповненнями), у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно одного з батьків неповнолітньої особи або особи, яка їх замінює, відповідно до частини третьої статті 184 КУпАП.
       Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неточність викладення фабули правопорушення та відсутність в протоколі відомостей в чому саме виявилось невиконання батьківських обов`язків щодо виховання сина та за що настає відповідальність, враховуючи, що за своїм змістом ст. 184 КУпАП є бланкетною.
       Ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП в даному випадку визначені в самій диспозиції статті — це вчинення неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом.
       Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
       Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення в ньому викладені фактичні обставини, ознаки правопорушень в діях ОСОБА_2 , зазначені вимоги пунктів Правил дорожнього руху, які він порушив та наведенні статті КУпАП, які передбачають відповідальність за порушення цих пунктів ПДР.
       З огляду на повноту викладеної у протоколі інформації про фактичні обставини правопорушень та правові підстави для складення протоколу, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 бути детально поінформованою про характер і причини “обвинувачення”, висунутого проти неї (п. “а” ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).
       Таким чином, дії працівників поліції здійснені у відповідності до положень ст. 12, ч. 3 ст. 184, ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (зі змінами та доповненнями).
       Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строку складення протоколу, передбаченого ч. 2 ст. 254 КУпАП.
       Відповідно до оскарженої постанови суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення, подія правопорушення мала місце 24 березня 2024 року, тоді як протокол стосовно ОСОБА_1 складений 30 серпня 2024 року, що на думку апелянта та його захисника, є істотним порушенням вимог закону і є підставою для визнання протоколу незаконним. 
       Апеляційний суд не погоджується з таким тлумаченням апелянтом положень закону, вважає їх помилковими з огляду на наступне. 
       Складення протоколу з порушенням процесуальних строків само по собі не може виключати склад адміністративного правопорушення, а стосується питання його допустимості, як доказу, тобто його оформлення (збирання доказу) відповідно до встановленого законом порядку. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За змістом положень ст. 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності конкретної особи винуватості у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій. 
Як видно з матеріалів справи, 24 березня 2024 року на місце ДТП була викликана слідчо-оперативна група Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка здійснювала огляд місця події у зв`язку з тим, що в результаті ДТП деякі потерпілі отримали тілесні ушкодження. Згідно з електронного рапорту вид події - ДТП з потерпілими. 
20 серпня 2024 року Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції отримало зазначений матеріал, після того, як було встановлено відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
23 серпня 2024 року ОСОБА_1 надісланий лист із запрошенням на 30 серпня 2024 року для ознайомлення з матеріалами провадження та складення протоколу (а.с. 57). Вказаний лист додатково надісланий ОСОБА_1 , шляхом смс-повідомлення на номер телефону, який вказаний ОСОБА_1 в її поясненнях від 26.03.2024 (а.с. 40), апеляційній скарзі та клопотаннях, на який апеляційний суд також надсилав повідомлення (а.с. 66, 85, 86, 92, 102).
Крім того, ОСОБА_1 05 травня та 03 червня 2024 року викликалась до ВП № 7 ДРУП в Дніпропетровській області, в тому числі шляхом надсилання смс-повідомлень на її номер мобільного телефону (а.с. 51, 53, 54).
Проте, будучи обізнаною про факт причетності її сина до вказаного ДТП, оскільки 24.03.2024 безпосередньо брала участь у слідчій дії — огляду місця ДТП та 26.03.2024 була у слідчого для дачі пояснень, від яких відмовилась в силу ст. 63 Конституції України, жодного разу за викликом працівників поліції для складення протоколу не з`явилась. 
Отже, очевидно, що для проведення перевірки наявності підстав для початку досудового розслідування або скерування матеріалу до патрульної поліції для складання протоколу потрібен певний час і тільки після отриманням посадовою особою, уповноваженої складати протокол достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також вжиття заходів для отримання пояснень від особи, такий протокол стосовно ОСОБА_1 був складений з надісланням їй копії протоколу, у зв`язку з її неявкою до УПП в Дніпропетровській області.
Посилання ОСОБА_1 на порушення посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, не може бути самодостатньою підставою для визнання протоколу стосовно останньої недопустимим доказом, оскільки дотримання цього строку та встановлення всіх обставин ДТП, в цій справі, не залежали від дій уповноваженої посадової особи. 
       Інше тлумачення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 254 КУпАП унеможливило б досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема охорона прав і свобод громадян, власності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП). 
       Стосовно доводів ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, у зв`язку з розглядом справи без її участі. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.  
       В матеріалах справи є довідка про доставлення на номер мобільного телефону ОСОБА_1 смс-повідомлення про час і дату судового засідання, яке надіслано на той самий номер, що і повідомлення надіслані апеляційним судом (а.с. 63). 
       Частиною 2 статті 268 КУпАП, визначені випадки обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка не містять в переліку ст. 184 КУпАП, а тому у даній категорії справ участь ОСОБА_1 при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, що складений відносно неї за ч. 3 ст. 184 КУпАП, не була обов`язковою. 
       Зазначений ОСОБА_1 в матеріалах справи контактний номер телефону, є актуальним оскільки, після отримання смс-повідомлень від апеляційного суду, остання зверталась до суду з клопотанням, доповненням до апеляційної скарги та на друге судове засідання залучила захисника для захисту її прав.
       Таким чином, відсутність ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції, обумовлена виключно її процесуальною поведінкою. Також, не надано жодних відомостей, що перешкодило надати суду письмові пояснення, подати письмові клопотання або захиснику підготувати правову позицію по справі у письмовому вигляді і надати її суду. 
       Разом з тим, про судове засідання в суді апеляційної інстанції інстанції повідомлялася ОСОБА_1 , яка також не з`явився і про причини неявки апеляційний суд не повідомила. Їй була забезпечена можливість реалізувати свої процесуальні процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, надати відповідні пояснення, заявити клопотання, надати докази проте будь-яких інших клопотань, доказів, матеріалів на усунення порушень або неповноти судового розгляду, які на її думку, допустив суд першої інстанції, апеляційному суду не подавала та до суду не з`явилась, чим на власний розсуд розпорядилась можливість скористатись своїми процесуальними правами. 
       Отже, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути розцінені як підстава для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
       Щодо доводів апеляційної скарги про застосування ст. 38 КУпАП та встановлення фактичних обставин справи і встановлення вини.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить також питання про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриваючи провадження у справі з вказаної підстави, фактично визнав ОСОБА_1 винуватою, чим на думку апелянта, порушив вимоги процесуального закону.
       З вищевикладеними доводами та твердженнями скарги, які були підтримані захисником в судовому засіданні з наведенням відповідних доводів, апеляційний суд погодитись не може, вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
       При вирішенні питання чи потрібно встановлювати вину та фактичні обставини вчиненого правопорушення при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП слід застосовувати системний аналіз положень КУпАП, зокрема зміст і мету відповідних норм. 
       Так, стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.
Разом з цим, стаття 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності.
Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення.
Так, статтею 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу.
Також стаття 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення.
Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності.
Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.
Положеннями статті 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: (1) про накладення адміністративного стягнення; (2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; (3) про закриття справи.
При цьому, частиною 2 статті 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладення на неї адміністративного стягнення.
Як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави.
Крім того, відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вчинення адміністративного правопорушення в деяких випадках тягне за собою виникнення цивільно-правових правовідносин, наприклад, пов`язаних із стягненням шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням або поновленням у правах тощо.
Не встановлення вини особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, рівно як і не встановлення відсутності вини, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим подальший розгляд цивільно-правового спору, пов`язаного з провадженням у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, законодавцем розрізняється поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддавалася адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП.
Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, суди (судді) мають забезпечити всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтею 280 КУпАП.
Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Закриваючи справу у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, суд фактично відмовляється від здійснення своєї основної функції — здійснення правосуддя. 
Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
За вимогами ст. 280 КУпАП потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності та ін., оскільки в протилежному випадку, судове рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нерабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть події правопорушення. В таких випадках особа розраховує на судове рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав. 
Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним. 
З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і дійти висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
У випадку направлення до суду протоколу про адміністративне правопорушення (яким інкримінується “висувається обвинувачення” у вчиненні правопорушення), таке “обвинувачення” стає предметом судового розгляду, яке включає в себе всі ключові елементи, які зазвичай характеризують судове кримінальне провадження (презумпція невинуватості, змагальність сторін, обов`язок доведеності вини, оцінка доказів, встановлення судом фактичних обставин, які мають правове значення та ін.) і суду належить виконати завдання поставленні перед ним ст. ст. 245, 280 КУпАП. 
Таким чином, саме коли “висунуте обвинувачення” стає предметом судового розгляду, особа реалізує своє право на справедливий суд. І у випадку спливу строків накладення адміністративного стягнення, суд має здійснити судовий розгляд, встановити всі обставини і за наявності до того підстав встановити вину особи без накладання адміністративне стягнення або, у випадку недоведеності вини чи відсутності складу правопорушення чи події, закрити провадження з реабілітуючих підстав, зазначених в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Крім того, правова позиція про необхідність встановлення вини при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП існувала та застосовувалась на практиці уже протягом тривалого часу. Наприклад, ще 01.03.2006 в узагальненні ВСУ “Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185 - 185-2 КУпАП)” зазначалось, що у мотивувальній частині постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення має бути встановлено винність особи у вчиненні діянь, визначених статтями 185 - 185-2 КУпАП та строк, що пройшов із часу вчинення адміністративного правопорушення.
Також, існувала практика Верховного Суду України з приводу необхідності встановлення вини особа при закритті справи за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, приклад постанови Голови Верховного Суду України від 17 червня 2004 року та від 19 квітня 2005 року.
Аналогічні правові висновки сформульовані в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18, постанова КЦС ВС від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18 та ін.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О. П. Піскун