ПОСТАНОВА                                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 824/78/23
провадження № 61-11793ав24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
за участю секретаря судового засідання Каракохи В. О.,
 
учасники справи (сторони третейського спору):
позивач у третейському спорі - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідачі у третейському спорі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Верховного Суду (проспект Повітряних Сил, 28, м. Київ) апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ільїна Олександра Валерійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року                            у складі судді Стрижеуса А. М. у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року у справі № 789/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків         від 18 травня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 1 848 327,20 грн та третейський збір у сумі 18 883,27 грн.
 
Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 03 серпня 2015 року видав виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду від 18 травня 2015 року у справі № 789/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».
 
У травні 2023 року адвокат Ільїн О. В. як представник ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року та із заявою про поновлення пропущеного строку на подання такої заяви.
 
Обґрунтовуючи вимоги заяви, представник ОСОБА_2 - адвокат Ільїн О. В. посилався на те, що 18 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»)                                                                 і ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 640/689-К689 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 46 888,00 дол. США з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2015 року. 
 
Того ж дня для забезпечення зобов`язань за вказаним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 640/689-П689.
 
На думку заявника, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено 18 травня 2015 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом. Оскільки спірне рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», тому справа третейському суду не підвідомча. Крім того, третейський суд вирішив питання про права                                      і обов`язки заявниці, яка не брала участі у розгляді справи № 789/15.
 
У зв`язку з цим заявник просив задовольнити заяву.
 
Суди розглядали справу неодноразово.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2023 року заяву адвоката                       Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року залишив без задоволення. Заяву адвоката Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року повернув особі, яка її подала.
 
Верховний Суд постановою від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу адвоката   Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 задовольнив. Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2023 року скасував, справу направив для продовження розгляду до Київського апеляційного суду як суду першої інстанції.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 12 квітня 2024 року заяву адвоката                       Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року залишив без задоволення. Заяву адвоката Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року повернув особі, яка її подала.
 
Верховний Суд постановою від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу адвоката   Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 задовольнив. Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 15 серпня 2024 року в задоволенні заяви адвоката Ільїна О. В. як представника ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 травня 2015 року відмовив.
 
Суд мотивував ухвалу тим, що поручитель за умовами договору поруки, не                                      є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача. Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку,                         а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, оскільки договір поруки містить третейське застереження, тому спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором, про виконання зобов`язань за яким він поручився, підвідомчий третейському суду.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У серпні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ільїн О. В. подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків                            від 18 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту від 18 липня 2008 року № 640/689-К689 та договором поруки від 18 липня 2008 року                                      № 640/689-П689 у розмірі 1 848 327,20 грн.
 
Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом того, що позивач звернувся                      з позовом до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків                       07 квітня 2015 року, а строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 сплинув ще у серпні 2009 року, тому суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених до поручителя.
 
Крім того, скарга містить доводи про те, що спори між кредитодавцем                                                     і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають і під час укладення, і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року                                   № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), виключено з компетенції третейського суду.
 
Рух справи 
 
Верховний Суд ухвалою від 21 серпня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою і надав сторонам строк для подання відзиву. Витребував                           з Київського апеляційного суду матеріали справи № 824/78/23.
 
30 серпня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Верховний Суд ухвалою від 18 вересня 2024 року призначив справу до розгляду.
 
Акціонерне товариство «Сенс Банк» повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, призначеного на 10 жовтня 2024 року о 10.00 год, через підсистемуЄСІТС «Електронний суд» 20 вересня 2024 року, що підтверджується повідомлення про доставлення електронного листа. 
 
Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи
 
ПредставникОСОБА_2 - адвокат Ільїн О. В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що 18 липня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 640/689/К689 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 46 888,00 дол. США, зі сплатою 8,99 % річних, з кінцевим терміном повернення 18 липня 2015 року.
 
Кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки MAZDA, модель CX-7, 2007 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу від 11 липня 2008 року № L1107/128, укладеним з Товариством                                                        з обмеженою відповідальністю «Легенда-Авто».
 
Того ж дня для забезпечення зобов`язань за вказаним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 640/689-П689, за умовами якого поручитель зобов`язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, що передбачені договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 18 липня 2008 року № 640/689-K689, та договором відновлювальної кредитної лінії                                   від 18 липня 2008 року № 640/689-K689/1.
 
Згідно з пунктом 5.2 договору поруки у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись статтею 5 Закону «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_3 у порядку черговості. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.
 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків         від 18 травня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно                  з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 1 848 327,20 грн та третейський збір у сумі                                   18 883,27 грн.
 
Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 03 серпня 2015 року видав виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду від 18 травня 2015 року у справі № 789/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
У частині другій статті 24, частині другій статті 351 ЦПК України визначено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи                           в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Так, в розділі VII ЦПК України регламентований порядок здійснення провадження                     у справах про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.
 
Частиною першою статті 454 ЦПК України визначено, що сторони, треті особи,                            а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 457 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,                     а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до статті 553 ЦК України договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного, забезпеченого договору, яким     у цьому випадку є кредитний договір. Акцесорний договір не є споживчим договором, а сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення особистих потреб поручителя.
 
Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом України                                      від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам») третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
 
Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача                                                 з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
 
Порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.
 
Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку                                             з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача.
 
Договір поруки не є договором щодо придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.
 
Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Норми пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюються на спори, що виникають з акцесорних договорів навіть за умови, якщо такими договорами забезпечено виконання зобов`язання за споживчим договором.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду                    від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження№ 14-336цс18).
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що  ОСОБА_2 , уклавши з банком договір поруки, погодилася на передачу на розгляд третейського суду спору, який може виникнути з кредитних правовідносин, суд дійшов правильного висновку, що третейський суд ухвалив рішення про стягнення боргу з поручителя у межах наданих йому законом повноважень. При цьому рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з позичальника не оскаржується.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що справа не була підвідомча третейському суду через те, що правовідносини договору поруки регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та спростовуються вказаним вище висновком Великої Палати Верховного Суду згідно з яким поручитель не може розглядатися у договорі поруки як споживач послуг банку (кредитної спілки), а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Вирішуючи питання про скасування рішення третейського суду, суд не перевіряє його законність та обґрунтованість, врахування під час його прийняття правових позицій Верховного Суду, а лише з`ясовує чи підвідомча справа, рішення в якій оскаржується, третейському суду, чи передбачено умовами третейської угоди можливість вирішення спору третейським судом, чи є чинною третейська угода, чи відповідав склад третейського суду закону, чи не вирішував третейський суд питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
 
З огляду на це необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на припинення поруки на підставі статті 559 ЦК України, оскільки ця обставина відповідно до частинидругої статті 458 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення третейського суду.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального                                               і процесуального права.
 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,        а ухвала суду - без змін.
 
Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ільїна Олександра Валерійовича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною                           і оскарженню не підлягає. 
 
Повний текст постанови складений 11 жовтня 2024 року.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| М. Ю. Тітов