ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1871/24 Справа № 193/385/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Омельченка Ю.А., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року встановлено, що 21.02.2024 року інспектором взводу 3 роти 1 батальйону 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ст. лейтенантом поліції Троян І.С. відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 740722 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом того, що 21.02.2024 року о 22 год. 36 хв., у Дніпропетровській області, у Криворізькому районі, в с. Вишневе по вул. Татарця,21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), проте в порушення вимог п. 2.5 ПДР від проходження огляду на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager та медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Від керування транспортним засобом водій відсторонений. Обставини події зафіксовано на БК №475611, 475610.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Омельченко Ю.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні необхідні і достатні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наполягає, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, оскільки за кермом знаходилась інша особа. Такі ж пояснення ОСОБА_1 вказав і у протоколі про адміністративне правопорушення. Погоджувався пройти огляд на встановлення стану сп`яніння як пасажир.
Звертає увагу, що жоден із долучених відеозаписів не містить підтвердження знаходження ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу, а відеореєстратор поліцейських зафіксувала лише рух в темний час доби за іншим автомобілем, не містить інформації який автомобіль рухався і хто керував ним.
Зазначає, що матеріали не містять даних про технічні характеристики засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото або відеозйомку, тому результати такої фіксації вважає недопустимими.
Вважає, що суд допустив однобічність при ухваленні оскарженої постанови, без врахування показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та самого ОСОБА_1 .
Не враховано судом, що при зупинці транспортного засобу поліцейські не пояснили причину зупинки.
Вважає, що суд безпідставно послався як на докази вини ОСОБА_1 на направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; відеозаписи з нагрудних камер поліцейського, а також довідку із наявних облікових баз, згідно відомостей яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Позиції сторін в суді :

В судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Омельченко Ю.А. не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, день та час судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав:
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager та медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується доказами, дослідженими як судом 1-ї інстанції, так і під час апеляційного розгляду, яким надана повна та належна оцінка, а саме:
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських, препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці;
- відеозаписами з нагрудної камери поліцейського на яких зафіксовано, обставини події за участю ОСОБА_1 , що мала місце 21.02.2024 року;
- довідкою із наявних облікових баз, згідно відомостей яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 01.08.2008.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 740722 від 21.02.2024 року, викладені обставини скоєного правопорушення ОСОБА_1 , які узгоджуються із викладеними у рапорті інспектора взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ст. лейтенанта поліції Трояна І.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту поліцейського та відеозапису подій, що мали місце 21.02.2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19. 
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.
З відеозапису з реєстратора поліцейських вбачається, що автомобіль патрульної поліції слідував саме за автомобілем Volkswagen Transporter, н/з НОМЕР_2 , який було зупинено. Відеозапис з реєстратора патрульної поліції апеляційний суд, як і суд 1-ї інстанції, вважає об`єктивним та належним доказом, походження якого не викликає сумніву. Стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано будь-яких об`єктивних доказів на спростування зафіксованих на відеореєстратор поліцейських вказаних вище даних.
З переглянутого відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу Volkswagen Transporter, н/з НОМЕР_2 , працівник поліції підійшов до вказаного транспортного засобу та побачив, що в його салоні здійснюється пересаджування з водійського місця на місце у салоні автомобіля (Clip-0, починаючи з 0:00:19).
Факт керування транспортним засобом за встановлених судом обставин саме ОСОБА_1 також підтверджується сукупністю всіх досліджених доказів судом. Як вбачається із відеозапису, хоча ОСОБА_1 і заперечував факт того, що він керував вказаним транспортним засобом, проте ключи від транспортного засобу Volkswagen Transporter, н/з НОМЕР_2 знаходився саме в кишені у ОСОБА_1 , і саме він зачинив цей автомобіль, що зафіксовано відеозаписом, доданого до матеріалів справи.
Крім того, з аналізу показань всіх осіб, що знаходились в салоні автомобіля, саме ОСОБА_1 один з поміж них усіх мав свідоцтво на право керування транспортним засобом, і всі ці особи заперечували факт керування ними транспортним засобом. Саме ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, кому належить транспортний засіб. Як вбачається з протоколу серії ААД № 740722 від 21.02.2024 року транспортний засіб Volkswagen Transporter, н/з НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 .
Отже, доводи сторони захисту щодо відсутності доказів в матеріалах справи, що саме ОСОБА_1 21.02.2024 року керував транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 740722 від 21.02.2024 року, є необґрунтованими. А такі свідчення та доводи апеляційної скарги вважає способом захисту для уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд не погоджується і з доводами сторони захисту, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та допущено безпідставність зупинки транспортного засобу, оскільки вони спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції намагались перевірити документи, що встановлюють особу, які, зокрема, ОСОБА_1 надав працівникам поліції лише після тривалої словісної суперечки.
Апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Крім того, ні самім ОСОБА_1 , ні його захисником, не надано доказів встановлення незаконності зупинки транспортного засобу, а також доказів оскарження таких дій працівників поліції ні під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, ні під час апеляційного розгляду.
Доводи сторони захисту щодо відсутності технічних характеристик засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото або відеозйомку подій за участю ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки нормою ст. 256 КУпАП не передбачено зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення таких даних при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Ні під час подій, що мали місце 21.02.2024 за участі ОСОБА_1 , ні під час судового розгляду відповідні клопотання не заявлялись. 
Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту щодо допущення судом однобічності під час судового розгляду через не врахування показань свідків та неправильної оцінки їх показань.
Так, окрім дослідження письмових доказів у даній справі, судом було допитано як самого ОСОБА_1 , так і свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та надано їх показам належну та повну оцінку, тому доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.
Так, покази особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надані в судовому засіданні, розцінено судом як такі, що надані з метою уникнення відповідальності, з чим погоджується і апеляційний суд.
Покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суддя не визнав такими, що надані безсторонньо, оскільки покази, надані в судовому засіданні суперечать та категорично не узгоджуються з поведінкою свідка ОСОБА_2 під час спілкування із працівниками поліції на місці події, оскільки жодним чином не підтверджено відеозаписом будь-якої переляканості свідка ОСОБА_2 під час зупинки, яка пересіла на місце пасажира під час ведення зйомки на БК та категорично заперечила керування транспортним засобом. Також, і через деякий час всі присутні чотири особи жіночої статі в автомобілі, в тому числі і свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не визнали факт керування будь-ким з них автомобілем, а також не повідомили, хто керував автомобілем. 
Отже, суд 1-ї інстанції вірно дійшов висновку, що покази, надані в судовому засіданні вказаними свідками протирічать обставинам та поведінці свідків на відеозапису, проведеному на місці події. Окрім того, згідно відеозапису встановлено, що на початку відеозапису, до відкриття дверей водія, крізь вікно, працівнику поліції чітко було видно рух в транспортному засобі, а саме на місці водія - займання місця водія особою - ОСОБА_2 , яка опинилася на цьому місці та відчинила двері під зауваження працівника поліції про те, що в салоні особи пересіли.
З відеозапису з місця події та показів свідка ОСОБА_2 , остання залишила місце пригоди, повідомивши працівникам поліції, що вона не знаходилася за кермом, а водій відсутній і їй невідомо - хто водій, що також не має логічної послідовності та не відповідає її показам в судовому засіданні. З такими висновками суду 1-ї інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Заперечення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 почали висловлювати вже в суді, що суддею було сприйнято як спосіб захисту та спробу сприянню уникнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Таким чином, суддя правильно критично поставився до показів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не взяв їх до уваги у якості належних та допустимих.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР – не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, а не лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Омельченка Ю.А. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Омельченка Ю.А. залишити без задоволення.
Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                ‘                Г.А. Гришин