Номер провадження: 22-ц/813/5215/24 
Справа № 523/3827/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовська Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач -  Акціонерне товариство «Сенс Банк» ,
відповідачі:   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державний реєстратор Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець Олександр Володимирович,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року у складі судді  Бузовського В.В.,
встановив:
У квітні 2022 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець O.B. №32836330 від 07.12.2016 та №32836430 від 07.12.2016 про припинення іпотеки; 
- скасувати (вилучити) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис щодо припинення іпотеки, запис щодо припинення обтяження на об`єкт нерухомості, а саме: земельну ділянку, площею 0,0066 га (кадастровий номер : 5110137600:21:006:0087), що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ) та запис щодо припинення іпотеки, запис щодо припинення обтяження (реєстраційний номер 1163433) на об`єкт нерухомості, а саме: земельну ділянку, площею 0,0405 га (кадастровий номер : 5110137600:21:006:0088), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), які внесені державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В;
- внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 74019951101, та земельної ділянки, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 73866751101, внести в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вищевказаного майна;
- визнати недійсним договір дарування від 10.03.2017 №210 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати недійсним договір дарування від 10.03.2017 №207 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34217886 від 10.03.22017 року (15:36:37) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34217339 від 10.03.2017 року (16:23:07) прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савченко С.В;
- поновити право власності на земельні ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів. 13 липня 2008 року було укладено договір про передачу в іпотеку, в якості виконання основного зобов`язання, домоволодіння, а також земельну ділянку, площею 0,0066 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,405 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 07 грудня 2016 року державним Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем Олександром Володимировичем було внесено запис про припинення іпотеки, на підставі заочного рішення у справі №2-2065/09, виданого Приморським районним судом м.Одеса, яке відсутнє в ЄДРСР. З метою приховування свого нерухомого майна, для того щоб у ОСОБА_1 не виявилося в наявності ніякого майна та не можливо було звернути стягнення органами державної виконавчої служби 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . АТ «Сенс Банк» є правонаступником первісного кредитора у правовідносинах з відповідачем. В даному випадку представник позивача вважає, що позивач є потерпілим від порушення матеріального інтересу, оскільки неправомірність зняття іпотеки та обтяжень на зазначений предмет іпотеки позбавляє можливості позивача бути впевненим у наявності гарантій забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року позов АТ «Сенс Банк» про визнання договорів дарування недійсними, визнання протиправними та скасування рішень, скасування (вилучення) записів щодо припинення іпотеки та обтяжень задоволено.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року  та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задоволення судом першої інстанції позовних вимог є прямим порушенням прав відповідачки на майно, яке є її власністю на абсолютно законних підставах. ОСОБА_2 придбала у власність нерухоме майно, дві земельні ділянки та будинок, правочини були оформлені у нотаріальній конторі. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савченко С.В. під час оформлення документів було перевірено відповідні реєстри щодо обтяжень на майно та щодо обтяжень відносно сторін правочинів, у тому числі наявність інформації у державному реєстрі боржників та ніяких обтяжень на нерухомому майні, що відчужилось та на особисто на сторонах, на момент оформлення виявлено не було. Тобто, нотаріусом було здійснено перевірку та саме нотаріус несе відповідальність за законність здійснених правочинів. Посилання суду першої інстанції на те, що придбання ОСОБА_2 у власність нерухоме майно є фіктивним та фраудаторним правочином, спростовується тим, що ОСОБА_2 щодо відносин між позивачем та ОСОБА_1 не знала та не могла знати, оскільки вона не була стороною за кредитним договором, якій нібито був підписаний між банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 та її ніхто не інформував щодо того, існують чи ні кредитні обов`язки у ОСОБА_1 та це й не передбачено законом та діловими звичаями. Доводи суду щодо фіктивності правочину, спростовує те, що ОСОБА_2 з моменту придбання права власності живе у будинку що їй належить, за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що судом не було повною мірою досліджені кредитні відносини між сторонами, між тим рішення по справі 2-2065/09 ніяким чином не стосується  ОСОБА_1  та зняття обтяження з майна що перебувало в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк». Саме державний реєстратор, Кравець О.В. , дії якого призвели до нібито тяжких наслідків, ніякої відповідальності не поніс. Окрім того, судом не було звернуто увагу на те, що при існуванні нібито заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, на момент оформлення правочинів відносно ОСОБА_1 не було жодного виконавчого провадження, що натікає на думку щодо їх змови. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 07.11.2024 з`явився: представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та представник АТ «Сенс Банк» - Байрамов О.В.
Токар І.В. та державний реєстратор Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів № 08-660/148-302 (а.с.38-42, т.1).
Пунктом 8 Генерального договору визначено, що в якості забезпечення позичальником виконання зобов`язань перед кредитором за цим договором та додатковими угодами до нього що повернення кредиту, оплати нарахованих відсотків, комісій, тд. Кредитор одночасно з укладанням цього договору укладає з позичальником іпотечний договір про передачу в іпотеку в якості виконання основного зобов`язання домоволодіння, а також земельну ділянку, площею 0,0066 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,405 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38, т.1)
13 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між ОСОБА_1 та Акціонерного - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. та зареєстровано в реєстрі за №394 (а.с.42-45, т.1).
Відповідно з пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №08-660/148-302 від 13 липня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне майно:
- садовий будинок АДРЕСА_2 та належить «Іпотекодавцю» підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 10.07.2007 року по справі №2-6792/2007, що набрало законної чинності 23.07.2007 року та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», 09.02.2008 року, запис №18104, в книзі 24с - 194, реєстраційний №22065402, вартістю за згодою сторін складає 1077900 гривень, що еквівалентно сумі рівній 222485,96 доларів США, за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього іпотечного договору,
- земельну ділянку, площею 0,0066 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, що наложить «Іпотекодавцю» на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Одеською міською Радою народних депутатів, 21 вересня 2000 року, на під Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., 11.05.2000 року за реєстровим №2496 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4296, вартістю за згодою сторін складає 100300 гривні гривень, що еквівалентно сумі рівній 20702,6 долара США, за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього іпотечного договору,.
- земельну ділянку, площею 0,0405 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, що належить «Іпотекодавцю» на підставі Державного акту на право приватної власно землю, виданого Одеською міською Радою народних депутатів від 29.06.1999 року №165-ХХІІІ та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2947, вартістю за згодою сторін складає 1578800 гривень, що еквівалентно сумі рівній 325875 доларів США 16 центів за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього іпотечного договору (а.с.42,т.1).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 73866751101 та №74019951101 зазначено, що було внесено запис про іпотеку, на підставі договору іпотеки (а.с.27,35, т.1).
Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-банк» (а.с.82-83. т.1).
07 грудня 2016 року державним Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. було внесено запис про припинення іпотеки, на підставі заочного рішення у справі №2-2065/09, виданого Приморським районним судом м.Одеса (а.с.25-35, т.1).
10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., індексний номер рішення:34217886, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.23, т.1).
Також 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., індексний номер рішення: 34217339, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.28, т.1).
Судом встановлено, що 28 листопада 2017 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеса у справі №522/21828/17 за клопотанням прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Голубкової М.В. було накладено арешт на об`єкти нерухомості за адресами   АДРЕСА_1 (кадастровий № 5110137600:21:006:0087);  АДРЕСА_1 (кадастровий № 5110137600:21:006:0088);   АДРЕСА_1 , які можуть бути речовим доказом, за обставинами кримінального провадження за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В., що призвело до тяжких наслідків (а.с.36-37, т.1).
Вищевказаною ухвалою встановлено, що згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень цивільна справа №2-20609 слухалась за позовом ВАТ «Одесаобленерго» до ОСОБА_5 про відшкодування збитків завданих внаслідок порушення правил користування електричною енергією та 20.03.2009 ухвалено рішення яким позов ВАТ ЕК «Обленерго» задоволено. 
Таким чином рішення по справі 2-2065/09 ніяким чином не стосується ОСОБА_1 та зняття обтяження з майна що перебувало в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.36,т.1).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 відчужила нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, маючи значну непогашену заборгованість перед АТ «Сенс Банк», що свідчить про те, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна, яке перебувало в іпотеці, відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (перше речення частини першої); звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент здійснення спірних реєстраційних дій), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ст.18 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до п.2,4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.
Відповідно до статті 31-1 цього Закону, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Згідно з ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 6 жовтня 2016 року N° 1666-VIII, до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.
У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Судовим розглядом справи встановлено, що підставою для припинення іпотеки та обтяження забороною, що були зареєстровані державним реєстратором, було рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.06.2009 по справі № 2-2065/09.
В той же час, Приморський районний суд м.Одеси в ухвалі №522/21828/17 від 28.11.2017 установив, що в ході досудового розслідування 07.12.2016 Кравець О.В. здійснив реєстрацію припинення Іпотеки на об`єкти обтяження - земельні ділянки № НОМЕР_1 (площею 0,0066), № НОМЕР_2 (площею 0,0405) та будинок  АДРЕСА_5 , іпотеко держателем яких був ПАТ «Укрсоцбанк», боржник ОСОБА_1 із сумою основного зобов`язання в 411000 доларів США. Підставою припинення обтяження зазначено рішення суду, заочне серія та номер 2-2065/09 виданий 02.06.2009 Приморським районним судом м. Одеси. 
Згідно ЄДРСР зазначене рішення суду не значитися.
Згідно відповіді Голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С.М. цивільна справа № 2-20609 слухалась за позовом ВАТ ЕК «Одесаобленерго» до ОСОБА_6 про відшкодування збитків завданих внаслідок порушення правил користування електричною енергією та 20.03.2009 ухвалено рішення яким позов ВАТ ЕК «Обленерго» задоволено. 
Отже судом встановлено, що рішення по справі 2-2065/09 ніяким чином не стосується ОСОБА_1 та зняття обтяження з майна що перебувало в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк».
Крім того, згоди іпотекодержателя на припинення іпотеки не було надано, а законні підстави для припинення іпотеки, з урахуванням ст. 17 Закону України «Про іпотеку» були відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду про задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк». 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що задоволення судом першої інстанції позовних вимог є прямим порушенням її прав на майно, яке є її власністю на абсолютно законних підставах, оскільки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савченко С.В. під час оформлення документів було перевірено відповідні реєстри щодо обтяжень на майно, у тому числі наявність інформації у державному реєстрі боржників та ніяких обтяжень на нерухомому майні, що відчужилось та на особисто на сторонах, на момент оформлення виявлено не було. 
Проте вказані доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як встановлено судом, підставою для припинення іпотеки, внесеним державним реєстратором Кравець О.В. було рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.06.2009 по справі № 2-2065/09, яке ніяким чином не стосується ОСОБА_1 та обтяженого майна. При цьому, як зазначено позивачем, в провадженні слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017162030000145 від 14.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., що призвело до тяжких наслідків.
Належні та допустимі докази того, що ця іпотека була припинена за визначених законодавством підстав відсутні.
Крім того, відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_1 не мала право розпоряджатись, передавати предмет іпотеки в лізинг, оренду тощо, знищувати, змінювати правовий статус предмета іпотеки, передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя.
Доводи ОСОБА_2 щодо необізнаності нею про кредитні обов`язки у ОСОБА_1 , не спростовують висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача.
У постановах від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення ст.234 ЦК України і кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19).
За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
У постанові від 28.11.2019 року у справі №910/8357/18 Верховний Суд зазначив, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №405/1820/17).
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
ОСОБА_2 не надала обґрунтованих пояснень з приводу набуття спірного майна безоплатно. 
В свою чергу, ОСОБА_1 відчужила нерухоме майно, маючи значну непогашену заборгованість перед АТ «Сенс Банк», що свідчить про її недобросовісність та зловживання своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна, яке перебувало в іпотеці, відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16.12.2024

Головуючий        

Судді: