Справа № 342/1001/24 
Провадження № 33/4808/869/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Андріюк І. Г. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Курка В.М.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Курка В.М. на постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , 
визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

                                                        в с т а н о в и в:

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня  2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення  у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2024 року о  01.16 год по вул. Височана, 10 у м.Городенка ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW 320D д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу АЛКОФОР 507, результат тесту– 1,68 проміле. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Курко В.М. просить скасувати постанову Городенківського районного суду від 14.08.2024 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.
Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до розгляду справи. 
Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Підставами для скасування постанови Городенківського районного суду від 14.08.2024 року апелянт вважає наступне: 
- Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки, що між часом, яким вказаний у протоколі та в інших матеріалах справи та часом, який зафіксований на відеозаписі є розбіжності, а тому наявні у справі докази є суперечливими та не можуть бути  визнані допустимими ;
- Працівники поліції під час складання протоколу не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, у тому числі право мати захисника;
- Долучений до матеріалів справи акт на стан алкогольного сп`яніння складався без присутності двох свідків та в ньому не вказано дату складання;
- Працівниками поліції порушена процедура огляду на стан сп`яніння;
- Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що до матеріалів справи не долучені пояснення свідків, хоча такими були дружина та дитина ОСОБА_1 ;
- Порушенням вважає те, що у рапорті та протоколі вказаний різний час вчинення правопорушення, а суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому факту;
- Судом першої інстанції не взято до уваги, що процедура огляду на стан сп`яніння порушена тому, що огляд проводився без участі двох свідків;
- Вказує, що факт визнання ОСОБА_1 вини під час складання протоколу не є безумовною підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки працівниками поліції допущено грубих порушень під час складання адміністративних матеріалів;
- У протоколі не вказано, жодних записів щодо тимчасового затримання транспортного засобу;
- Судом першої інстанції не взято до уваги, що у матеріалах справи відсутні дані, які враховуються судом відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, а саме: характеристика на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дані про ступінь вини, майновий стан особи, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлялись про розгляд апеляційної скарги. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Курка В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвокат Курко В.М., підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
  Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
   Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Курко В.М. посилаються на суд першої інстанції те, що прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №103051 від 21.07.2024 (а.с. 3) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 21.07.2024 року о 01.16 год по вул. Височана, 10 у м. Городенка керував транспортним засобом марки BMW 320D д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу АЛКОФОР 507, результат тесту– 1,68 проміле. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – поліцейським СРПП ВП№2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Малярчуком І.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено що водій відмовився від надання пояснень. 
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія було тимчасово вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 та виданий тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом ТЗ 221253. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його власноручним підписом. 
Зі змісту апеляційної скарги та доводів захисника адвоката Курка В.М. вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані сп`яніння та повністю визнає результати огляду на стан сп`яніння, однак стверджує, що складені відносно нього адміністративні матеріали мають певні суперечності і не можуть бути визнані допустими доказами. 
Разом з тим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, відповідно до рапорту інспектора СРПП відділення поліції №2 (м. Городенки) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Малярчука І.В. від 24.07.2024, під час патрулювання 21.07.2024 року близько 01:57 год. по вул. Височана в м.Городенка, Коломийського р-н., було зупинено автомобіль марки БМВ 320 Д, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , якого було зупинено згідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», за порушення правил дорожнього руху, а саме непрацюючу підсвітку номерного знаку. В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку із цим водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Алкофор 507, на що останні погодився, результат: позитивний, 1,68 проміле. На ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та адміністративну постанову згідно ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Адміністративні матеріали направляються на розгляд Городенківського районного суду (а.с.4). 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво   про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Щодо доводів апелянта, про розбіжності між часом складання, зазначеним в протоколі та часом зафіксованим на відеозаписі, а також часом вказаним у рапорті, суд, вважає, що вони не мають принципового характеру, оскільки не впливають на правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1   у вчиненні правопорушення.
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, за допомогою приладу «Алкофор 507», результати огляду на стан сп`яніння – 1,68 проміле. (а.с. 5).
Доводи щодо неналежного оформлення акту огляду та не зазначення в ньому дати його складання не спливають на правову оцінку вищевказаного доказу, який повністю узгоджується із сукупністю інших доказів по справі. 
Так, відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 ознак сп`яніння у вигляді різкого запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідає обстановці, поліцейським було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Алкофор 507 та отримано позитивний результат огляду – , 1,68 % проміле, з яким водій транспортного засобу повністю погодився, що підтверджується його власним підписом у відповідній графі. 
Згідно даних направлення в КНП «Городенківська БЛІЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці.  (а.с. 6)
Відповідно до роздруківки приладу «Алкофор 507», огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 21.07.2024 о 01:22 год. за допомогою приладу «Алкофор 507», серійний номер IUN3F0133, дата калібрування 14.05.2024, результат – 1,68 проміле. Роздруківка приладу «Алкофор 507" підписана поліцейським та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 7).
Також до матеріалів справи долучені: декларація про відповідність продукції вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки. (а.с. 8), декларація про відповідність № 2/23733900 вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (а.с. 9-10), зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 13), розписка до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 14), копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 15).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 11). 
Відеозаписом зафіксовано, як працівниками поліції зупинено транспортний засіб, водієм якого є ОСОБА_1 . Працівники поліції підходять до автомобіля та перевіряють посвідчення водія, свідоцтво на транспортний засіб та інші документи, оскільки водій здійснював поїздку під час комендантської години. Далі поліцейський уточнив, чи вживав водій спиртні напої та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, оскільки із салону автомобіля відчутний запах алкоголю. Працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 , що у нього є право пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі. Водій уточнив, чи відбуватиметься огляд у Коломиї, працівники поліції повідомили, що у Городенці або ж за допомогою сертифікованого приладу на місці зупинки. На місці зупинки водій повідомив, що він не вживав алкогольні напої, а тому проходити огляд за допомогою приладу Драгер відмовляється. Працівники поліції роз`яснили, що відмова від огляду прирівнюється до перебування у стані алкогольного сп`яніння та повторно запропонували пройти огляд на місці зупинки. Водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Працівниками поліції були надані сертифікати, які стверджували про справність пристрою та мундштук. Водій ОСОБА_1 продув відповідний прилад внаслідок чого було отримано позитивний результат 1,68% проміле. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що отриманий результат огляду свідчить про те, що він керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому відносно нього будуть складені адміністративні матеріали. ОСОБА_1 не заперечував правильність отриманого результату огляду та не наполягав на повторному проведенні огляду у медичному закладі.  Водію були роз`яснені права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 повідомив, що він зрозумів свої права. Працівники поліції повідомили водія, що також у нього не освітлений задній номерний знак, а тому буде складена постанова за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. На відеозаписі зафіксовано момент складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , а також момент ознайомлення водія із постановою про адміністративне правопорушення. Повторно роз`яснені водію його права та обов`язки, передбачені законодавством України. Працівники поліції ознайомили водія, а також вручили копію роздруківки із пристрою Алкофор 507. Від письмових пояснень відмовився, проте на відеозаписі чутно, як водій говорить працівникам поліції, що вину визнає. Вручено тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом, а також видно, як водій розписався за отримання копії протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.
Так, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.  
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 6).
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Курка В.М. залишити без задоволення.
Постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                            О.П. Васильєв