ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/29375/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Малиш Н.І.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 р. (суддя Момонт Г.М.) в адміністративній справі №160/29375/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправною та скасувати Вимогу №Ф-23499-13 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 10 637,42 грн., винесену 26 травня 2021 р. Головним управлінням ДПС у Донецькій області.
В обґрунтування пред`явленого позову зазначено про  необхідність застосування до спірних правовідносин приписів пункту 93  розділу VІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що  у зв`язку з технічною помилкою програмного забезпечення, виявлено зайві нарахування, що обліковувались за позивачкою у сумі 5565,62 грн, тому інтегрована картка платника 31.08.2023 була приведена у відповідність. Наразі за позивачкою обліковується заборгованість з єдиного внеску по коду платежу 71040000 у сумі 5071,80 грн. та є складовою вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23499-13-У від 26.05.2021. Позивачка була звільнена від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного його нарахування та сплати у період з 14 квітня 2014 р. до 12.02.2020, а спірну вимогу прийнято податковим органом 26.05.2021, тобто після 13.02.2020. Суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.04.2022 по справі № 360/286/21 та від 16.05.2023 по справі № 200/3502/22. Скаржник вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26.05.2021 № Ф-23499-13 є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
ОСОБА_1 24.09.2001 зареєстрована як фізична особа-підприємець, місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_1 ; види економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.101-104). З 04.10.2001 вона перебувала на обліку у Красноармійській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Червоногвардійський район м. Макіївка) як платник єдиного внеску (а.с.101-104). 01.12.2016 ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.101-104). В інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 30.04.2021 у розмірі 10 637,42 грн (а.с.91-93). Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.05.2021 №Ф-234999-13, з огляду на зміст якої станом на 30.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску становить 10 637,42 грн (а.с.15, 86). Головним управлінням ДПС у Донецькій області направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.05.2021  №Ф-234999-13 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , однак поштове відправлення повернуто адресанту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.66-67). 31.08.2023  в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску зменшено борг ОСОБА_1 із єдиного соціального внеску на 5 565,62 грн, у зв`язку з чим за платником податку рахується недоїмка у розмірі 5 071,80 грн (а.с.94). Листом №58/ЗПІ/05-99-13-09 від 30.10.2023  Головне управління ДПС у Донецькій області надано ОСОБА_1 копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.05.2021 №Ф-23499-13 на суму 10 637,42 грн, яку було направлено відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.02.2021 №0500-0403-6/3250 на адресу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): АДРЕСА_3 (а.с.14).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної вимоги.
Щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.     
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно частини восьмої статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Пунктом другим частини першої статті 7 Закону № 2464 встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
За приписами частини четвертої статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до  Закону № 2464-VІ, а саме: підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені  статтею 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у  статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у  статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична, операція визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому  Податковим кодексом України  для списання безнадійного податкового боргу».
Відповідно до  Закону України від 02.03.2015 № 219-VIII  пункт 9-3 вважається пунктом 9-4 розділу VIII  Закону № 1669-VII.
Пунктом 28  розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, виключено підпункт 8 пункту 4  статті 11 Закону № 1669-VІI, але його положення були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до  Закону №2464-VI, а зміни безпосередньо до  Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4  розділу VIII цього Закону  внесені не були.
Разом з тим, пункт 9-4  розділу VIII Закону №2464-VI  виключено згідно із  Законом N 440-IX, який набрав чинності з 13.02.2020.
Наведені норми свідчать, що    законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).
Враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4  розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу, починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 до набрання чинності    Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року, а застосування цієї норми    не поставлено в залежність від факту звернення платника єдиного внеску до контролюючого органу із заявою про її застосування.
Такий  правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а.
Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлену  Законом № 2464-VI пільгу щодо сплати єдиного внеску для платників, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених    у  статті 2 Закону № 1669-VII.
Подальше правове регулювання порядку адміністрування єдиного внеску для відповідних платників не передбачає певних особливостей, що є наслідком поширення дії норм  Закону № 2464-VI в загальному порядку, в тому числі заходів впливу та стягнення, передбачених статтею 25  цього Закону.
Відповідно до  статті 1 Закону № 1669-VII  період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. №1053». Відповідно до пп.14 п.1 м. Макіївку Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка до 2016 року перебувала на податковому обліку у обліку у Красноармійській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Червоногвардійський район м. Макіївка), Спірною вимогою їй визначено сплатити  борг (недоїмка) з єдиного внеску за період з 3 кварталу 2014 року по 2 квартал 2015 року.
Таким чином, зазначеною вимогою позивачці визначено обов`язок сплатити єдиний внесок за період, впродовж якого вона в силу пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою  статті 6 Закону №2464-VI, була звільнена.
Обов`язок щодо сплати обов`язкового платежу, зокрема єдиного внеску, визначається законом, чинним станом на час існування встановленого законом юридичного факту, який породжує цей обов`язок, а не рішенням суб`єкта владних повноважень про сплату суми обов`язкового платежу. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це визначено  статтею 58 Конституції України.
Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2023 р. у справі №200/3288/20-а.
Колегія апеляційного суду вважає, що застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду в постановах від 06.11.2018 у справі №812/292/18 та від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, тому підстави для скасування оскарженого рішення, визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Щодо доводів скаржника про необхідність врахування правових висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 12.04.2022 по справі № 360/286/21 та від 16.05.2023 по справі № 200/3502/22, відповідно до яких пунктом 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ не скасовано обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховувати та сплачувати його, а надано можливість на період антитерористичної операції не виконувати ці обов`язки у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
          Колегія суддів звертає увагу, що за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 р. у справі № 805/3362/17а  у період з 14 квітня 2014 року до виключення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску є звільненими від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому  дії контролюючого органу з пред`явлення за оскаржуваними вимогами сум недоїмки є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                        П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 р.  в адміністративній справі №160/29375/23 - залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили 01 жовтня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш