КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3336/2024

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                              Справа № 757/54422/20-ц
 
30 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                  - Левенця Б.Б.
 при секретарі         - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів неукладеними,-
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2020 року   ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 16 травня 2016 року на підставі договору позики грошових коштів він передав відповідачу в борг готівкою грошові кошти у розмірі 420 000 доларів США. Зазначену суму грошей відповідач зобов`язався повернути готівкою в доларах США в строк до 15вересня 2016 року (п. 2 договору). Сторони встановили процентний характер цього договору в розмірі 7% від суми грошових зобов`язань (п. 2 договору), а також домовились про те, що строк дії цього договору може бути продовжений шляхом підписання договору про внесення змін та доповнень до нього (п.2 договору). 
Зазначав, що договір позики грошових коштів був підписаний відповідачем власноруч у його присутності. Передачу грошових коштів здійснено до моменту підписання договору (п.1 договору). 
Керуючись умовами договору позики, сторони шляхом підписання окремих договорів: № 2 від 15 грудня 2016 року, № 3 від 25 травня 2017 року, № 5 від 25 липня 2017 року, № 6 від 25 серпня 2017 року; № 7 від 25 вересня 2017 року; № 8 від 25 жовтня 2017 року; № 9 від 25 листопада 2017 року; № 10 від 25 грудня 2017 року; № 11 від 25 січня 2018 року; № 12 від 25 лютого 2018 року; № 13 від 25 березня 2018 року;   № 14 від 25 квітня 2018 року; № 15 від 25 травня 2018 року; № 16 від 25 червня 2018 року;  № 17 від 25 липня 2018 року;  № 18 від 25 серпня 2018 року; № 19 від 25 вересня 2018 року;  № 20 від 25 жовтня 2018 року;  № 21 від 25 листопада 2018 року;  № 22 від 25 грудня 2018 року;  № 23 від 25 січня 2019 року;  № 24 від 25 лютого 2019 року;  № 25 від 25 березня 2019 року;  № 26 від 25 квітня 2019 року; № 27 від 25 травня 2019 року;  № 28 від 25 червня2019 року;  № 29 від 25 липня 2019 року;  № 30 від 25 серпня 2019 року;  № 31 від 25 вересня 2019 року;  № 32 від 25 жовтня 2019 року внесли зміни до договору позики від 16 травня 2016 року, з викладенням пунктів 1 (сума боргу) та 2 (строки повернення позики) в новій редакції, за умовами яких позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти в сумі 5 726 977,00 доларів США, а також                  7 процентів від суми грошового зобов`язання - 400 888,39 доларів США, що разом складає 6 127 865,39 доларів США, в строк до 25 листопада 2019 року.
У встановлений строк відповідач  ОСОБА_5 свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.
Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача  ОСОБА_1 на його користь грошові кошти: 5 726 977,00 доларів США (основний борг); 400 888,39 доларів США - 7 % від суми грошових зобов`язань(5 726 977,00 доларів США), а всього 6 127 865,39 доларів США.
У серпні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням зміни предмету позовних вимог, просив  визнати договір позики, в якому ОСОБА_3 зазначений як позикодавець, а      ОСОБА_5 , як позичальник, від 16 травня 2016 року неукладеним; визнати договори №№ 2-32 про внесення змін до договору від 16травня 2016 року, в яких ОСОБА_3 зазначений як позикодавець, а   ОСОБА_5 , як позичальник, неукладеними.
Вимоги зустрічного позову   ОСОБА_5 обгрунтовував тим, що у нього з      ОСОБА_8  ніколи не було фінансових взаємовідносии за договорами позики.
Копії письмових договорів позики від 16 травня 2016 року, що приєднанні до матеріалів первісного позову містять підписи, що не належать йому, а доводи про наявність заборгованості зводяться виключно з метою штучного формування боргових зобов?язань, яких в природі не існувало та є фіктивними. 
Появу такої позовної заяви він розцінює як спробу заволодіти його майновими правами на бізнес через формування штучної заборгованості за допомогою рішення суду, що в подальшому надасть право майбутньому кредитору накладати стягнення на все майно, майнові права та грошові кошти, що належать йому.
Посилаючись на те, що грошові кошти за договором йому не передавались, договір позики, із внесеними змінами до нього на підставі договорів №№ 2-32, ним не підписувались, позивач за зустрічним позовом         ОСОБА_5 вважав, що договір позики від 16травня 2016 року та 32 договори про внесення змін до нього є такими, що неукладені.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою:                  АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики в розмірі                    5 726 977 доларів США та заборгованість за відсотками в розмірі 400 888,39 доларів США, що разом становить 6 127 865 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою:                   АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 10510 гривень.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів неукладеними відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_14 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, та  про задоволення зустрічного позову   ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів неукладеними.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона відповідача посилається в обгрунтування своїх заперечень.
Зазначає що, маючи намір спростувати безпідставні позовні вимоги ОСОБА_3 та підтвердити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , сторона відповідача за первісним позовом заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою спростування належності підписів та рукописних записів прізвища « ОСОБА_1 » на договорах позики з ОСОБА_3 (т. 1, арк. 156-166), яке 03 грудня 2021 було задоволено судом.
Почеркознавча експертиза не була проведена через ухилення від її проведення з боку позивача ОСОБА_3 , який, відмовляючи в наданні оригіналів договорів позики, заблокував будь-яку можливість її проведення.
В подальшому, 26 травня 2023 року, позивач ОСОБА_3 надав суду нотаріально завірену фотокопію висновку КНДІСЕ за результатами проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінальному провадженні №12021100010002282.
Суд першої інстанції прийняв вказаний висновок в якості доказу, який підтверджує факт підписання договорів позики ОСОБА_1 .
Разом з тим, з аналізу тексту цього висновку вбачається, що в додатках до висновку експерта містяться ілюстративні фототаблиці (абз. 2 арк. 1; абз. 14 арк. 10; абз. 8 арк. 13; абз. 3, 4 арк. 14висновку), але самі ілюстративні фототаблиці в матеріалах справи відсутні, а тому, на переконання сторони відповідача, цей висновок не можна розглядати як належний, допустимий та достовірний доказ в розумінні вимог ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України.
Крім того, вказаний висновок був складений за  результатами проведення  почеркознавчої експертизи не в межах цієї цивільної справи, а в рамках кримінального провадження, та з врахуванням положень КПК України, а тому не може вважатись висновком експерта в розумінні норм ЦПК України. Останній не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, так як він був проведений не за ухвалою суду або на замовлення сторони. Також, у вказаному висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, що є порушенням ч. 5 ст. 106 ЦПК України.
Враховуючи низку суперечностей у вказаному висновку, 02.06.2023 року сторона відповідача подала клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи та експертизи давності почерку на договорах позики (т. 2, арк. 135-141), в задоволенні яких суд першої інстанції відмовив.
Також, з метою обґрунтування власної правової позиції та розкриття суду першої інстанції особливостей фактичних обставин справи, відповідач ОСОБА_1 мав намір скористатись своїм правом, передбаченим статтею 92 ЦПК України, та бути допитаним судом як свідок. З цією метою 07.07.2023 року сторона відповідача заявила клопотання про виклик та допит ОСОБА_1 як свідка (т. 2, арк. 214-215).
В подальшому, сторона відповідача заявила клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , яка потребує довготривалого реабілітаційного періоду, та оголошенням його в розшук в межах кримінального провадження, ініційованого за заявою ОСОБА_3 , що є окремими підставами для зупинення провадження відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 252 ЦПК України (т. 2 , арк. 179- 213).
Однак, суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаних клопотань відповідача.
Більше того, відмовляючи у задоволенні клопотань про призначення почеркознавчої експертизи та експертизи давності підпису, а також про виклик та допит ОСОБА_1 як свідка, суд постановлювавпротокольні ухвали. В оскаржуваному рішенні суд також не навів мотивів своїх відмов, а про відсутність у висновку КНДІСЕ фототаблиць взагалі не зазначив.
Так само залишились без жодного реагування суду першої інстанції доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що очевидною ознакою неукладеності договорів позики є відсутність будь-яких логічних зв`язків між ними. Сторона відповідача вважає що, враховуючи «кабальні умови» договорів позики, відповідачу було значно вигідніше, в разі потреби коштів, взяти кредит у фінансової установи, а не позичати грошові кошти в ОСОБА_3 . До того ж, поведінка позивача, який нібито надавав ОСОБА_1 позику, яку той не повертав, продовжував надавати йому в борг кошти, що призвело до укладення 32 договорів позики, є дуже дивною і суперечить фінансовим інтересам самого ОСОБА_3 .
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача  ОСОБА_3  - адвокат Сливченко Юлія Вікторівна просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що оригінали договору позики грошових коштів  від 16 травня 2016 року та договорів про внесення змін до договору позики грошових коштів були оглянуті представниками відповідача та судом в судовому засіданні.
Дійсно, ухвалою суду від 03 грудня 2021 року у справі за клопотанням відповідача було призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Проведення почеркознавчої експертизи доручено експертам Київського науково- дослідного інституту судових експертиз (Київ, вул. Смоленська, 6).
Разом з тим, позивач повідомив суд та надав відповідні докази про те, що в межах кримінального провадження № 12021100010002282 від 23.09.2021 року за ч. 4 ст. 190 КК України також призначено (комплексну) почеркознавчу експертизу з тих же самих питань та в тому ж Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (Київ, вул. Смоленська, 6). А також повідомлено суд про те, що оригінали договорів передані слідчому з метою проведення експертизи.
Після завершення вищевказаної експертизи суду було надано висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.02.2023 року, відповідно до якого всі підписи в договорах позики виконані ОСОБА_1 . Нотаріально посвідчений висновок експертів приєднано до матеріалів справи, як доказ, який повністю підтверджує первісний позов ОСОБА_3 та повністю спростовує зустрічну позовну заяву   ОСОБА_9 . Висновок експертів завірено нотаріально в приміщенні поліції.
Сторона позивача вважає, що суд першої інстанції доклав усіх зусиль для слухання справи впродовж 3 років та надав обом сторонам достатньо часу для надання усіх можливих доказів. Жодної упередженості суду першої інстанції не існувало.
 
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: Гуль В.В. - головуючий суддя, судді: Матвінко Ю.О., Мельник Я.С. для розгляду справи                  № 757/54422/20-ц.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року у справі                                   № 757/54422/20-ц.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з переведенням судді-доповідача Гуля В.В. до складу іншої судової палати та зміною спеціалізації, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи на підставі розпорядження керівника апарату від 05 червня 2024 року.
Повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Ратнікова В.М., судді Левенець Б.Б., Борисова О.В. для розгляду справи                      № 757/54422/20-ц.
 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кузнець Олександр Миколайович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_4 та його представники - адвокат Серебряник Олеся Олександрівна,   ОСОБА_11 просили  апеляціну скаргу залимшити без задоволення, а  рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з договором позики від 16 травня 2016 року  ОСОБА_3 (позикодавець) передав, а позичальник   ОСОБА_5 прийняв грошові коши в сумі 420 000 доларів США.Передачу вказаних грошових коштів здійснено до підписання цього договору (пункт 1 договору) - а.с.31 том 1.
Зазначену суму грошей позичальник (відповідач у справі) зобов`язався повернути готівкою в доларах США в строк до 15 вересня 2016 року наступним чином: 15 червня 2016 року - в сумі 8400,00 доларів США; 15 липня 2016 року - в сумі 8400,00 доларів США; 15 серпня 2016 року - в сумі 8400,00 доларів США; 15 вересня 2016 року - в сумі 512 400,00 доларів США.
Про сплату чергових платежів позикодавець на вимогу позичальника видає розписку в одержанні грошей (пункт 4 договору).
Сторони встановили процентний характер цього договору в розмірі 7% від суми грошових коштів, зазначеній в пункті 1 цього договору, за кожний місяць дії цього договору (пункт 2 договору), 
Сторони договору домовились про те, що строк дії цього договору може бути продовжений шляхом підписання договору про внесення змін та доповнень до нього (пункт 2 договору). 
Керуючись умовами пункту 2 договору позики, сторони шляхом підписання окремих договорів про внесення змін до договору позики грошових коштів, що укладений 16 травня 2016 року, а саме: № 2 від 15 грудня 2016 року, № 3 від 25 травня 2017 року, № 5 від 25 липня 2017 року, № 6 від 25 серпня 2017 року; № 7 від 25 вересня 2017 року; № 8 від 25 жовтня 2017 року; № 9 від 25 листопада 2017 року; № 10 від 25 грудня 2017 року; № 11 від 25 січня 2018 року; № 12 від 25 лютого 2018 року; № 13 від 25 березня 2018 року;  № 14 від 25 квітня 2018 року; № 15 від 25 травня 2018 року; № 16 від 25 червня 2018 року;  № 17 від 25 липня 2018 року;  № 18 від 25 серпня 2018 року;  № 19 від 25 вересня 2018 року;  № 20 від 25 жовтня 2018 року;  № 21 від 25 листопада 2018 року; № 22 від 25 грудня 2018 року;  № 23 від 25 січня 2019 року;  № 24 від 25 лютого 2019 року;  № 25 від 25 березня 2019 року;  № 26 від 25 квітня 2019 року; № 27 від 25 травня 2019 року;  № 28 від 25 червня2019 року;  № 29 від 25 липня 2019 року;        № 30 від 25 серпня 2019 року;  № 31 від 25 вересня 2019 року;  № 32 від 25 жовтня 2019 року, внесли зміни до договору позики від 16 травня 2016 року, з викладенням пунктів 1 (сума боргу) та 2 (строки повернення позики) в новій редакції, і за умовами останньої угоди № 32 від 25 жовтня 2019 року позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти в сумі 5 726 977,00 доларів США, а також 7 (сім) відсотків від неї, що складає 6 127 865,39 доларів США, в строк до 25 листопада 2019 року (а.с. 32-60 том 1).
Згідно з витягом з кримінального провадження № 12021100010002282 від 23 вересня 2021 року слідчим Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві було внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: шахрайства, яке вчинене в особливо великих розмірах ( а.с. 132 том 1).
В матеріалах справи наявна копія повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 120том 2).
В рамках кримінального провадження № 12021100010002282 проведено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлені питання: чи виконаний підпис у договорі позики грошових коштів від 16 травня 2016 року, а також у договорах про внесення змін до договору позики, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який знаходиться у графі «позичальник», ОСОБА_1 чи іншою особою?
На стадії розгляду справи у цивільному провадженні сторона відповідача заявила клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, яке задоволено судом з постановлення ухвали від 03 грудня 2021 року (а.с. 169-175 том 1).
Із повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливсть надання висновку від 25 жовтня 2022 року вбачається, зокрема, що станом на 25 жовтня 2022 року клопотання експертів не задоволено. У розпорядженні експертів відсутні: оригінали досліджуваних документів, стосовно яких, у відповідності до ухвали суду від 03грудня 2021 року поставлені питання;  оригінали документів, які містять достовірні вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 за періоди 2012, 2013, 2014, 2015, 2717, 2018, 2019, 2020 років (не менше ніж у 15-20 документах); умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 ; експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , виконані на розлінованих аркушах паперу формату А4, (не менше, ніж на 10-15 аркушах) - а.с. 75-78 том 2.
Із копії заяви ОСОБА_3 на ім?я прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва від 18 травня 2022 року та листа Голосіївської окружної прокуратури м. Києва, адресованого директору Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 2410/2411/23-32/3108-3137/23-32 від 02 лютого 2023 року вбачається, що оригінали: договору позики грошових коштів від 16 травня 2016 року, разом із договорами про внесення змін до договору позики, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , долучені до матеріалів кримінального провадження № 12021100010002282, передані у розпорядження експертів для проведення судової почеркознавчої експертизив рамках кримінального провадження та станом на 26 квітня 2023 року постанова слідчого про призначення експертизи залишається без виконання (а.с. 29, 93 том 2).
25 травня 2023 року процесуальним керівником надано матеріали кримінального провадження № 12021100010002282 для ознайомлення потерпілому ОСОБА_3 , з можливістю робити копії та виписки.
Крім того, у порядку статті 222 КПК України надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в обсязі висновку експерта почеркознавчої експертизи від 02лютого 2023 року та повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 12021100010002282 від 23 вересня 2021 року в цивільній справі 757/544/20-ц (а.с. 105 том 2).
Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 2410/2411/23-32/3108-3137/23-32 від 02 лютого 2023 року, «підписи у договорі від 16травня 2016 року та у договорах про внесення змін до договору позики, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , підписи у графі «позичальник» виконані ОСОБА_1 ».
Нотаріально засвідчена копія висновку експертів Київськогонауково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України                                                          № 2410/2411/23-32/3108-3137/23-32 від 02 лютого 2023 року долучена судом першої інстанції до матеріалів справи (а.с. 108-119 том 2).
Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем доведено належними та допустими доказами факт укладення між сторонами договору позики та отримання коштів відповідачем. Оскільки грошові кошти за договором позики відповідачем не повернуті, що свідчить про невиконання ним своїх зобов`язань перед позивачем, то наявні правові підстави для стягнення з  ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_3 основного боргу у розмірі  5 726 977 доларів США, а також заборгованості за відсотками в розмірі 400 888,39 доларів США, що разом становить суму 6 127 865 доларів США.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів неукладеними, суд першої інстанції виходив із недоведеності зустрічних позовних вимог, обгрунтовуючи свій висновок тим, що факт отримання  ОСОБА_1  у позику грошових коштів у  ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та був доведений належними та допустимими доказами. Будь-яких інших доказів на спростування презумпції правомірності укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять.
Відхиляючи доводи відповідача  ОСОБА_1 щодо не підписання ним спірних договорів, суд першої інстанції посилався на висновок експерта, яким підтверджено належність підписів у зазначених договорах    ОСОБА_1 .
 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі                  № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, провадження                   № 61-33115св18, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, провадження                           № 61-20376св18,від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, провадження                    №61-42076св18, та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, провадження                    № 61-47793св18.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсного правочину також не застосовуються до правочину який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
У контексті вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність волевиявлення сторони договору свідчить про його неукладеність, а тому в задоволенні позову може бути відмовлено з цих підстав.
Проте, у даній справі відповідачем не спростовано факт підписання ним договору позики від 16 травня 2016 року, а також договорів про внесення змін до договору позики, та отримання грошових коштів, а відповідний висновок судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження № 12021100010002282, підтвердив, що підпис від імені  ОСОБА_1 , який міститься у договорі позики від 16 травня 2016 року, а також у договорах про внесення змін до договору позики, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_1 .
На стадії апеляційного перегляду справи в судовому засіданні 30 травня 2024 року представником відповідача подано рішення дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30 квітня 2024 року про притягнення одного з експертів до дисциплінарної відповідальності за технічні неточності в оформленні висновків експерта, без визнання самих висновків експертизи невідповідними/недійсними.
З урахуванням поданоговідповідачемрішення дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30 квітня 2024 року сторона позивача заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що  застосування дисциплінарних стягнень, в тому числі попередження, не є безумовною підставою для визнання висновку за результатами експертного дослідження недопустимим доказом, однак, з метою усунення  найменших сумнівів у суду апеляційної інстанції після наданих доказів в суді апеляційної інстанції відповідачем, будучи абсолютно впевненим у правдивості наданих пояснень суду, попри наявність в справі доказу - висновку почеркознавчої експертизи                                         № 2410/2411/23-32/3108-3137/23-32 від 02 лютого 2023 року, позивач ОСОБА_3 самостійно звертається до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Проведення якої просив доручити державній експертній установі, а саме: Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Зазначав, що для проведення почеркознавчої експертизи, позивачем будуть надані суду оригінали договору позики грошових коштів від 16 травня 2016 року та договорів з № 2 по № 32 про внесення змін до договору позики від 16 травня 2016 року; оригінали документів зі зразками підписів   ОСОБА_13 за період 2016-2019 років (банківські документи, нотаріально-посвідченідокументи, тощо).Оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи позивач гарантував (а.с. 124-129 том 3).
Поставлене судом апеляційної інстанції на обговорення клопотання позивача про проведення почеркознавчої експертизиу справі стороною відповідача не підтримано.
За наявності процесуальної можливості сторона відповідача також не заявила власного клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.
Із наданих учасниками справи пояснень колегією суддів встановлено, що в рамках кримінального провадження № 12021100010002282 на підставі постанови слідчого від 08 серпня 2024 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідномуекспертно-криміналістичному центру МВС України.
За результатом судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 12021100010002282 від 23вересня 2021 року, складено висновок експерта від 19серпня 2024 року № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ.
19 вересня 2024 року процесуальним керівником надано матеріали кримінального провадженні № 12021100010002282 для ознайомлення потерпілому ОСОБА_3 , з можливістю робити копії та виписки, що підтверджується листом прокурора Голосіївської окружної прокуратури Лісовець М. від 19 вересня 2024 року №43-6964ВИХ-24.
Нотаріально засвідчена копія висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Українивід 19серпня 2024 року                                 № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧразом з дозволом прокурора Голосіївської окружної прокуратури Лісовець М. на розголошення відомостей досудового розслідування в обсязі висновку судово-почеркознавчої експертизи від 19серпня 2024 року                                   № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, проведеної в рамках кримінального провадження                              № 12021100010002282 під час розгляду Київським апеляційним судом цивільної справи № 757/54422/20-ц, надані позивачем для долучення до матеріалів справи та після з?ясування думки інших учасників справи, вказаний висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Українивід 19серпня 2024 року № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, який отриманий відповідно до вимог закону у кримінальному провадженні та є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку.
Надаючи оцінку висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Українивід 19серпня 2024 року                                                    № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, колегія суддів апеляційного суду враховує, що висновок експерта, виконаний в рамках кримінального провадження № 12021100010002282, внесеному до Єдиного реєстру досудових рослідувань за заявою  ОСОБА_3 а про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, яке вчинене в особливо великих розмірах (а.с. 132 том 1).
У кримінальному провадженні № 12021100010002282  ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 120 том 2).  ОСОБА_4 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктами 2.31.-2.61. висновку експерта Київськогонауково-дослідногоекспертно-криміналістичного центру МВС Українивід 19серпня 2024 року                                 № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, складеного експертом Оленою Івашиною: «підписи від імені ОСОБА_1 у графі «позичальник» у договорі позики грошових коштів від 16травня 2016 року та у договорах про внесення змін до договору позики грошових коштів від 16 травня 2016 року: № 2 від 15 грудня 2016 року, № 3 від 25 травня 2017 року, № 5 від 25 липня 2017 року, № 6 від 25 серпня 2017 року; № 7 від 25 вересня 2017 року; № 8 від 25 жовтня 2017 року; № 9 від 25 листопада 2017 року; № 10 від 25 грудня 2017 року; № 11 від 25 січня 2018 року; № 12 від 25 лютого 2018 року;                  № 13 від 25 березня 2018 року;  № 14 від 25 квітня 2018 року; № 15 від 25 травня 2018 року; № 16 від 25 червня 2018 року;  № 17 від 25 липня 2018 року;  № 18 від 25 серпня 2018 року; № 19 від 25 вересня 2018 року;  № 20 від 25 жовтня 2018 року;  № 21 від 25 листопада 2018 року;  № 22 від 25 грудня 2018 року;  № 23 від 25 січня 2019 року;  № 24 від 25 лютого 2019 року;  № 25 від 25 березня 2019 року;  № 26 від 25 квітня 2019 року; № 27 від 25 травня 2019 року;  № 28 від 25 червня2019 року;  № 29 від 25 липня 2019 року;  № 30 від 25 серпня 2019 року;  № 31 від 25 вересня 2019 року;  № 32 від 25 жовтня 2019 року, виконані ОСОБА_1 .
Отже, експертиза, що проведена у кримінальному провадженні                                           № 12021100010002282, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні; висновок складений особою, яка є атестованим судовим експертом, що відповідає положенням статті 102 ЦПК України, та містить відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. У зазначеному контексті, колегія суддівбере до уваги, що позивач надав до суду першої інстанції докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 підписував договір позики грошових коштів від 16травня 2016 року та договори про внесення змін до договору позики, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тоді як відповідач  ОСОБА_1 , заперечуючи проти висновку експерта від 19 серпня 2024 року                                                       № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, не надав доказів на його спростування, не заявляв клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.
Та обставина, що почеркознавча експертиза проведена не за ухвалою суду у цивільній справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу, є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у цивільній справі.
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
В разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, провадження № 14-203цс19).
Відповідач під час розгляду справи таку презумпцію не спростував, доводи про безгрошовість договору позики не довів (стаття 1051 ЦК України). Таким чином право вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за договором позики, яке виникло у нього на підставі чинних правочинів, презюмується.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, установивши, щовідповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення суми боргу за договором позики, яка була доведена позивачем, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову  ОСОБА_3  та стягнення з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача  ОСОБА_3  заборгованості за договором позики в розмірі                         5 726 977 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 400 888,39 доларів США, що разом становить 6 127 865 доларів США.
Суд першої інстанції вірно врахував та дослідив висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи,                                                        № 2410/2411/23-32/3108-3137/23-32 від 02 лютого 2023 року, висновки якого про те, що «підписи від імені ОСОБА_1 у графі «позичальник» у договорі позики грошових коштів від 16травня 2016 року та у договорах про внесення змін до нього, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_1 , додатково підтверджуються висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Українивід 19серпня 2024 року                                                        № СЕ-19/111-24/4605З-ПЧ, виконаного в рамках кримінального провадження                            № 12021100010002282, а відповідачем не спростовано факт підписання ним договору позики, із внесенням змін до нього,та отримання грошових коштів.
Приймаючи до уваги зазначене, ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , дійшов обгрунтованого висновку, що підстави для визнання договору позики грошових коштів від 16 травня 2016 року, із внесенням змін до нього на підставі додаткових договорів, неукладеними, відсутні.
 Доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом  першої інстанції  норм процесуального права, які полягають у безпідставній відмові в задоволенні клопотання сторони відповідача про виклик та допит ОСОБА_1 , як свідка,не грунтуються на вимогах закону, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування - частина 2 статті 78 ЦПК України.
 Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Аргумент апеляційної скарги про те, що очевидною ознакою неукладеності договорів позики є відсутність будь-яких логічних зв`язків між ними, а поведінка позивача, який, не отримаввши повернення позики, продовжував надавати відповідачу в борг кошти, що призвело до укладення 32 договорів позики, є, на думку сторони відповідача, дивною і суперечить фінансовим інтересам самого ОСОБА_3 , зводиться до припущень відповідача, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Крім того, такі доводи відповідача спростовуються  нормами матеріального права  (стаття 627 ЦК України), якими передбачено, що свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб; вільний вибір умов договору, що означає, що сторони на власний розсуд визначають зміст цього договору, формують конкретні умови, тощо.
Інші доводивідповідача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вонине підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

 
Головуючий                                       Судді: