УХВАЛА
01 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 211/4141/23
провадження № 61-13229ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,
розглянув заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Олександра Олександровича, про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1  до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив визнати дії російської федерації геноцидом Українського народу, стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 1 990 149,79 дол. США та моральну шкоду в розмірі 5 200 000,00 грн.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до російської федерації про визнання дій російської федерації геноцидом українського народу закрито з підстав, визначених частиною першою статті 255 ЦПК України.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії проти України, у розмірі 1 000 000,00 грн (що на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу Національного банку України становить 24 504,28 Євро або 26 388,64 дол. США) та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.
У березні 2024 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., звернувся до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 31 жовтня 2023 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., залишено без руху. Запропоновано заявникові звернутися до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали суду першої інстанції із наведенням інших поважних причин пропуску строку. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 
2023 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої 
статті 358 ЦПК України.
Також заявником в апеляційному порядку оскаржено рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., залишено без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року залишено без змін.
1. У липні 2024 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку, вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката 
Висоцького О. О., повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1 
частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки до касаційної скарги адвокатом Висоцьким О. О. не було додано доказів на підтвердження своїх повноважень представляти  ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції (провадження 
№ 61-10575ск24).
Вказана ухвала направлення заявникові на зазначену у касаційній скарзі адресу та була вручена  Висоцькому О. О. особисто 20 серпня 2024 року (трек 
№ 0600281919986).
19 вересня 2024 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку, повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2024 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката 
Висоцького О. О., на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 рокузалишено без руху. Запропоновано заявникові: 1) обґрунтувати підстави пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням повторного звернення до суду з касаційною скаргою на судові рішення, на підтвердження наведених обставин пропуску строку надати відповідні докази та звернутися до суду з відповідним клопотанням; 2) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, в частині зазначення повних відомостей стосовно учасників справи та надати суду касаційну скаргу у новій редакції та надати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
30 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи. Заяву передано судді-доповідачеві 
31 жовтня 2024 року.
На обґрунтування заяви, адвокат Висоцький О. О. зазначає, що, залишаючи касаційну скаргу без руху з підстав пропуску заявником строку на касаційне оскарження, суддя Луспеник Д. Д. помилково не взяв до уваги зазначені у змісті клопотання  підстави пропуску строку на касаційне оскарження.
З огляду на вказане, представник  ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., вважає, що суддя Луспеник Д. Д. не може брати участь у розгляді справи, оскільки, на його переконання, заінтересований у результаті розгляду справи на користь відповідача, що, в свою чергу, викликає у заявника сумніви щодо об`єктивної безсторонності судді під час розгляду справи.
Розглянувши заяву, а також матеріали касаційного провадження, Верховний Суд вважає заявлений відвід необґрунтованим.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, 
від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Луспеник Д. Д. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Доводи заяви про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди представника  ОСОБА_1 - адвоката 
Висоцького О. О., із прийнятим суддею процесуальним рішенням в рамках вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі, що стало наслідком залишення касаційної скарги без руху із наданням строку для усунення недоліків касаційної скарги, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
При цьому, доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду Луспеника Д. Д.
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Олександра Олександровича, про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1  до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації, визнати необґрунтованою.
Заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Олександра Олександровича, про відвід судді Верховного Суду 
Луспеника Д. Д. передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                              Д. Д. Луспеник
                                                                                                                    Б. І. Гулько
                                                                                                                    Г. В. Коломієць