ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/13100/24
Провадження № 22-ц/4820/2058/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №686/13100/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 38121,55 грн, суму судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7100 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 10.11.2014 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклади угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії складав 75000 грн, процентна ставка складає 26% річних, тип процентної ставки – фіксований, мета кредиту – для особистих потреб. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідачка погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався ОСОБА_1 для ознайомлення, з яким вона погодилася, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. 
В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, тому станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 38121,55 грн. 
Між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 20 грудня 2021 року укладено договір факторингу, згідно з яким товариство набуло статусу кредитора за кредитним договором від 10.11.2014, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Крім того, розмір ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу становить 7100 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за договором про надання кредиту, яка станом на 20 грудня 2021 року становить 38121 гривень 55 копійок, 3028 гривень судового збору та 7100 гривень понесених витрат на професійну правову допомогу. 
Суд виходив з того, що відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за договором не погашає, тому стягнув всю суму заборгованості за кредитом. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2024 року залишено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 липня 2024 року без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без врахування доводів та обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та не взяв до уваги заяву про застосування строку позовної давності. Апелянтка вважає, що позивач не підтвердив заявлені вимоги належними доказами, а надані документи не містять істотних умов договору кредиту, зокрема відсутні умови щодо предмету, ціни, строку кредитування, не зазначено відсотки за користування кредитом, порядок та строки погашення кредиту. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не підтверджений жодним первинним документом. Вважає, що неправомірним є відображення заборгованості в сукупності одним показником, оскільки неможливо встановити суму заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Звертає увагу, що позивачем не надано копії паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачкою. Згідно з випискою по рахунку за період з 09.11.2014 по 05.02.2024 вбачається, що витрати складають 104177,66 грн, надходження – 104177,66 грн, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 0,00 грн., а тому заборгованість за кредитом відсутня повністю. Поза увагою суду залишилася заява відповідачки про застосування строку позовної давності, оскільки прострочення платежу почалось із листопада 2020 року, а позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості – 10.05.2024, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн, враховуючи складність справи, є значно завищеними, необґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Від ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що факт укладення кредитного договору підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: анкетою-заявою про акцепт та додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в яких визначені всі суттєві умови договору. Належними доказами отримання кредиту є виписки по рахунку, які є первинними документами та належними доказами отримання кредиту. Посилається на те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він є продовженим на період карантину до 30.06.2023, а з 24.02.2024 відповідно до п.19 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки доводи апеляційної скарги є безпідставними, відсутні підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина
 
Встановлені фактичні обставини справи, мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
09 листопада 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб  (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), згідно з яким ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у валюті гривня, випущено міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску та встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 75000 грн (пункти 1, 2 договору).
Згідно із договором факторингу № 4 від 20.12.2021, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відбулося відступлення права вимоги до боржників за договорами згідно з Додатком № 1-1.
З витягу Додатку 1-1 до Договору факторингу вбачається, що право вимоги за договором № 630231860 від 10.11.2014, укладеним з ОСОБА_1 із загальною сумою заборгованості 38121,55 грн перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування підвідступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Перехід права вимоги по кредитному договору, укладеному з ОСОБА_1 , від АТ «Альфа – Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підтверджується договором факторингу № 4 від 20.12.2021 та додатком 1-1 до нього, актом приймання – передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу №4 від 20.12.2021.
Пред`являючи позов, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» посилалося на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість, яка складала 38121,55 грн 99 коп.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.1.1 Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75000 грн. Сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання цього Додатку, з встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаного в цьому Додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії, складає 1000 грн.
Згідно з п. 2.2 вищевказаного Додатку процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 26 % річних на  торгові операції та операції зняття коштів.
Пунктом 2.3 даного Додатку встановлено розмір мінімального платежу, який складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн.
       Відповідно до пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09 листопада 2014 року умови програми «Моментальна розстрочка на карту» діють відносно товарів/послуг, які пропонуються партнерами банку, що вказані та/або будуть вказані у майбутньому в додатку № 4 до договору, та передбачають повернення заборгованості шляхом здійснення обов`язкових рівних платежів згідно з положеннями, що визначені договором. У випадку вчинення клієнтом операції з використанням картки на суму не менше 300 грн з метою оплати вартості товарів/послуг у мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в додатку № 4 до договору в майбутньому, за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії, умови користування коштами відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана для здійснення придбання товару/послуг в мережі партнерів банку,  що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому, змінюються з дати вчинення відповідної покупки в мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому. При настанні обставин, передбачених умовами цього пункту, до відносин сторін застосовуються умови програми ««Моментальна розстрочка на карту».
Умови надання кредиту за програмою «Моментальна розстрочка на карту», розмір процентів та інших платежів, а також умови повернення кредиту визначено у підпунктах 4.1-4.5 пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09 листопада 2014 року.
       Зокрема, у пункті 4.3 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб передбачено, що строк користування сумою кредиту для програми «Моментальна розстрочка на карту» починається з моменту придбання клієнтом товару/послуги в мережі партнерів банку, що вказані в Додатку № 4 до договору з використанням картки та складає 36 місяців для партнера банку «Ельдорадо»/ «Фокстрот. Товари для дому» чи інший строк, що визначений в додатку №4 до договору для кожного окремого партнера банку з вказаних у додатку №4 до договору (а.с. 6 на звороті).
В матеріалах справи відсутній додаток № 4 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Представником позивача не надано доказів придбання відповідачкою ОСОБА_1 будь-яких товарів чи послуг у торгівельних мережах партнерів банку, що відповідно свідчить про ненастання строку користування кредитом (36 місяців), передбаченого п. 4.3 вищевказаним додатком до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Судом встановлено, що сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб саме в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка» та строк користування кредитом становив 2 роки.
Визначаючи розмір заборгованості за користування кредитом, яка підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на підставі договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб отримала платіжну картку строком дії 2 роки з моменту її випуску, на яку перераховано кредитні кошти, якими вона користувалася.
Тобто, фактично, відповідачка могла користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 09 листопада 2016 року.
Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідачка може періодично брати кредитні кошти та зобов`язана їх відповідно періодично повертати, суд вважає, що момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку – 09 листопада 2016 року. 
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року справа №2120/12694/12, у постанові від 3 червня 2020 року у справі №569/13606/17.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Судом встановлено, що строк дії картки становить 2 роки з моменту її випуску, тобто строк дії картки закінчується 09 листопада 2016 року, отже, момент закінчення строку кредитування теж - 09 листопада 2016 року. Тому, у банка з 10 листопада 2016 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору.
Відтак, у межах строку кредитування з 09 листопада 2014 року до 09 листопада 2016 року відповідачка повинна, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти, а починаючи з 10 листопада 2016 року відповідачка зобов`язана незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором позивачу.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом та виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 09.11.2014 по 05.02.2024 станом на 10 листопада 2016 року заборгованість у ОСОБА_1 по кредиту, процентам, комісії та неустойці (штрафу) була відсутня, а кошти відповідачка почала знімати з рахунку з лютого 2017 року (а.с.30).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості по кредиту за період з 09.11.2014 по 09.11.2016.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 09 листопада 2014 року ОСОБА_1  було оформлено кредитну картку строком дії на 2 роки, а сума кредитної заборгованості розрахована ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» станом на 20 грудня 2021 року, тобто банком нараховані проценти після спливу строку дії кредитного договору.  
Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що  кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Представником позивача не надано доказів того, що після закінчення строку дії картки був укладений новий кредитний договір, або було пролонговано дію відновлювальної кредитної лінії на новий строк та видано нову  картку, а тому колегія суддів вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить 09 листопада 2016 року, що відповідає строку дії картки.
Отже, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Складений позивачем розрахунок заборгованості по кредиту не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15.
З виписки по рахунку видно, що відповідачка отримувала кошти у кредит, користувалася ними та здійснювала платежі на погашення заборгованості по кредиту.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення з ОСОБА_1 після 09.11.2016 іншого кредитного договору, видачі кредитної картки та строку її дії.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо умов кредитування з 10.11.2016, а тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню сума фактично отриманих та неповернутих коштів.
Натомість, виписка по рахунку за кредитною карткою підтверджує те, що відповідачка ОСОБА_1 повністю повернула кошти за кредитом за період з 10.11.2016 по 20.12.2021, оскільки сума фактично отриманих нею коштів становить 23354,62 грн, а повернуто відповідачкою 32545 грн, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості.
Також суд відхиляє посилання представника позивача на ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.
Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки прострочення платежу почалось з листопада 2020 року, а з позовом банк звернувся 10.05.2024, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Даний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.
Оскільки судом не встановлено обґрунтованості і доведеності позовних вимог, підстав для застосування положень про позовну давність не вбачається. 

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно пунктів 1, 3, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання апеляційної скарги апелянткою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4542 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 14.11.2024.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому з позивача слід стягнути на користь відповідачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4542 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, код ЄДРПОУ: 40340222) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4542 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні 00 коп ).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 грудня 2024 року.

Судді : Т.В. Спірідонова
Р.С.Гринчук
А.М.Костенко