Дата документу 24.10.2024 Справа № 337/5664/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 337/5664/20 Головуючий у І інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/1824/24                                                          Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 жовтня 2024 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кочеткової І.В.,
        Кухаря С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води),-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що незважаючи на відсутність письмово укладеного договору між відповідачами та концерном, останній здійснював та продовжує надавати за адресою місця реєстрації відповідачів: АДРЕСА_1 , – послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ними споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Посилаючись на означені обставини, Концерн «МТМ» просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.03.20152 р. по 31.10.2020 р. в сумі 71015,82 грн, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн, тобто з кожного по 1051,00 грн.
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року позовні вимоги позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.03.2015 року по 31.10.2020 року у розмірі 71015,82 грн солідарно; судовий збір у розмірі 2102,00 грн по 1051,00 грн з кожного. 
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 51848,08 грн солідарно; судовий збір у розмірі 1534,46 грн по 767,23 грн з кожного. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням частково, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким вищевказані вимоги задовольнити повністю; стягнути з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в стягненні судових витрат на правову допомогу, адже позивач виконав вимоги законодавства щодо належного обґрунтування та підтвердження здійснення таких витрат. Зокрема, разом з відзивом ОСОБА_1 надав орієнтовний перелік судових витрат та докази їх понесення. Крім того, вказано, що суд не повинен встановлювати можливість стягнення таких судових витрат лише від факту їх понесення (сплати) стороною.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів зауважує, що переглядає рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року тільки в частині вирішення судових витрат на правову допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідає. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів в розмірі 17500,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Сам акт надання послуг до Договору № 26/10 від 26.10.2023 року містить обсяг послуг, що надавались відповідачеві, зокрема, представництво інтересів клієнта у суді, що є не підтвердженою дією, оскільки адвокат участь в судових засіданнях не приймав, та складання заяви про закінчення виконавчого провадження №6433370. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що достовірність і обґрунтованість акту надання послуг до Договору № 26/10 від 26.10.2023 року викликає сумніви.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що при подачі відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. повідомляв про те, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 29500,00 грн (а.с.53)
На підтвердження витрат на правничу допомогу представник відповідача долучив до матеріалів справи: 
-перелік та вартість послуг від 15.12.2023 за договором №26/10 від 26.10.2023 року про надання професійної правничої допомоги, за змістом якого професійна правнича допомога у справі № 337/5664/20 складалася з наступних послуг: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку, тривалість 1 година, вартість 3000,00 грн; складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 337/5664/20 та ознайомлення з ними, тривалість 3 години, вартість 3000,00 грн; складання заяви про перегляд заочного рішення, тривалість 3 години, вартість 3000,00 грн; складання заяви про закінчення виконавчого провадження № 6433370, тривалість 0,5 години, вартість 500,00 грн; складання відзиву, тривалість 4 години, вартість 5000,00 грн; підготовка до подачі відзиву до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копій документів, тривалість 2 години, вартість 1000,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду, вартість 2000,00 грн; перегляд справи в суді апеляційної інстанції, вартість від 5000,00 грн; перегляд справи у Верховному суді, вартість від 7000,00 грн (а.с.58);
-акт № 1 надання послуг від 18 грудня 2023 року до Договору №26/10 від 26.10.2023 року про надання правової допомоги, за змістом якого сторони остаточно зазначають перелік та ціну наданих послуг: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку, тривалість 1 година, вартість 3000,00 грн; складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 337/5664/20 та ознайомлення з ними, тривалість 3 години, вартість 3000,00 грн; складання заяви про перегляд заочного рішення, тривалість 3 години, вартість 3000,00 грн; складання заяви про закінчення виконавчого провадження № 6433370, тривалість 0,5 години, вартість 500,00 грн; складання відзиву, тривалість 4 години, вартість 5000,00 грн; підготовка до подачі відзиву до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копій документів, тривалість 2 години, вартість 1000,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду, вартість 2000,00 грн. загальна сума наданих послуг склала 17500,00 грн (а.с.60)
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, провадження № 61-3410св20, від 02 грудня 2020 року у справі №  317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлені представником позивача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в суді першої інстанції необхідно зменшити.
Щодо включення вартості послуги з подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи до складу витрат на оплату послуг адвоката, слід зазначити, що подання вказаної заяви спрямоване на забезпечення права на доступ до справи та для можливості реалізації своїх прав та обов`язків як адвоката, а відтак не може бути розцінене, як надання послуг професійної правничої допомоги при розгляді справи.
Надання адвокатом послуги у вигляді складання заяви про закінчення виконавчого провадження № 6433370 є необґрунтованим, оскільки така не пов`язана із розглядом справи №337/5664/20 у суді першої інстанції.
Крім того, підготовка до подачі відзиву через «Електронний суд» не є окремою послугою, а оскільки охоплюється комплексною послугою зі складання відзиву на позовну заяву.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року в частині розподілу судових витрат на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати, прийняти нову постанову про часткове задоволення заяви та стягнення з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 
Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що оскарження судового рішення в частині розподілу судових витрат не є окремим судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду рішення у вказаній частині ("розподіл витрат на правничу допомогу за участь у розгляді питання про розподіл витрат на правничу допомогу"), яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 925/790/17.
Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат (правової допомоги) за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року в частині розподілу судових витрат, тому відмовляє у їх стягнення на користь відповідача за рахунок Концерну «МТМ».
Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича – задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 рокуу цій справі в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу – скасувати. Прийняти у цій частині нову постанову, якою:
«Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції, в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.»
В інший частині рішення суду не переглядалося.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: