ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 753/11262/23   
провадження № 61-9452св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -   ОСОБА_1,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Смерековий Гай»,        ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Арт Парк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряна Богданівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лукомський Павло Валерійович, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року у складі судді Каліушка Ф. А. та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О., і виходив з наступного.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ТОВ «Смерековий Гай»,  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська міська рада, ТОВ «Арт Парк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелех З. Б., про визнання правочинів недійсними. 
2.           На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що 
22 листопада 2006 року між Київською міською радою (орендодавець) та 
ТОВ «Новара-К» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 5,2557 га, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісного комплексу з об`єктами соціального призначення.
3.           12 травня 2015 року було укладено договір № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 . З урахуванням додаткових угод від 22 грудня 2017 року, 20 червня 2019 року та 15 жовтня 2020 року сторонами договору є п`ять фізичних осіб та шість юридичних осіб, у тому числі вона й відповідачка. 
4.           Посилалася на те, що згідно з умовами договору № 12-05/15 сторони зобов`язуються спільно діяти для досягнення господарської мети - будівництва комплексу (сукупність багатоквартирних житлових будинків) на земельній ділянці. Результат спільного проєкту досягається сторонами шляхом набуття ними у власність квартир, нежитлових приміщень у збудованих багатоквартирних житлових будинках у складі комплексу в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
5.           Вказувала, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належали об`єкти нерухомого майна, що є частиною майнового комплексу загальною площею 7 622,5 кв. м та які знаходилися на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер 8000000000:63:502:0001, площею 5,2557 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме частка розміром 3/100 (нежитлова будівля магазин (літ. Б) загальною площею 
208,8 кв. м, частка розміром 4/100 (нежитлова будівля овочесховище - 2 (літ. Д), загальною площею 304,60 кв. м.
6.           За умовами договору № 12-05/15 ОСОБА_2 надала згоду на знесення належного їй на праві власності нерухомого майна
7.           Умовами додаткової угоди від 22 грудня 2017 року погоджено, що ОСОБА_2 не буде вчиняти будь-які дії, які можуть спричинити зміну замовника будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків (його черг), передачу земельної ділянки чи її частини для забудови іншій особі.
8.           Однак, всупереч умовам зазначеного договору відповідачка відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно на користь ТОВ «Смерековий Гай» на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу 
від 08 грудня 2021 року.
9.           Посилалася на те, що неправомірні дії ОСОБА_2 щодо відчуження належного їй на праві власності нерухомого майна, яке використовувалося у процесі здійснення спільної діяльності, призвели до втрати нею можливості користування земельною ділянкою, а відтак можливості виконувати свої зобов`язання за договором № 12-05/15 про забудову земельної ділянки 
по АДРЕСА_1 , оскільки спірна земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Смерековий Гай», як власнику розташованого на ній нерухомого майна.
10.        Вказувала, що укладення оспорюваних договорів між ОСОБА_2 та ТОВ «Смерековий Гай» фактично є односторонньою відмовою відповідачки від виконання обов`язків за договором про спільну діяльність, порушує його умови, оскільки перехід майна від відповідачки до ТОВ «Смерековий Гай», яке не є стороною № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 , унеможливлює виконання такого договору, а також робить неможливим отримання нею житлової площі, передбаченої пунктом 11 акта розподілу площ від 20 червня 2019 року до договору № 12-05/15.
11.        Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Смерековий Гай» від 08 грудня 2021 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
12.        Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 
2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
13.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження наявності в діях чи рішеннях відповідачів при укладенні оспорюваних правочинів порушень її прав, оскільки спірні договори були укладені 08 грудня 2021 року майже через три місяці після того, як припинив свою дію договір оренди земельної ділянки - 12 вересня 2021 року, а неможливість виконання договору № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 спричинене закінченням строку дії договору оренди землі, а не укладенням спірних правочинів.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14.        Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року залишено без змін.
15.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання правочинів недійсними, оскільки ОСОБА_1 , яка не є стороною цих правочинів, не довела, що внаслідок їх укладення були порушені її права та інтереси. Оспорювані договори були укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Смерековий Гай» майже через три місяці після припинення дії договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим подальше виконання договору №12- 05/15 вже було неможливим.
Узагальнені доводи касаційної скарги
16.        01 липня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат           Лукомський П. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва                                    від 24 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду                        від 22 травня 2024 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
17.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування
норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц,
від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, у постанові Верховного Суду
у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня
2018 року у справі № 910/7547/17, у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 рокуу справі № 462/4611/13-ц, від 18 липня 2018 року у справі
№ 750/2728/16-ц, від 17 січня 2019 року у справі №708/254/18, від 26 червня
2019 рокуу справі № 334/16303/15, від 24 липня 2019 року у справі
№ 405/1820/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 915/406/18, від 25 вересня 2019 року у справі № 272/62/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі 
№ 182/2214/16, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18, від 11 червня 
2020 року у справі № 281/129/17, від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 04/5026/803/2012, від 17 березня 
2021 року у справі № 191/4197/16-ц, від 19 травня 2021 року у справі 
№ 693/624/19, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20, від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
18.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що за оспорюваними договорами купівлі-продажу було відчужено майно, яке є фактично знищеним у 2017 році. Таке відчуження суперечить умовам договору № 12-05/15 та є односторонньою відмовою ОСОБА_2 від виконання обов`язків за указаним договором. 
19.        Зауважує, що перехід майна від ОСОБА_2 до ТОВ «Смерековий Гай», яке не є стороною договору № 12-05/15, унеможливлює виконання цього договору, а також нівелює можливість отримання нею житлової площі, передбаченої пунктом 11 акта розподілу площ від 20 червня 2019 року до договору № 12-05/15. Вважає, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином усіх обставин справи, не надали обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам вчинення відповідачами фраудаторних правочинів, які безпосередньо порушують її права та законні інтереси.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
20.        Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 753/11262/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 31 липня 2024 року матеріали цивільної справи 753/11262/23 надійшли до Верховного Суду.
21.        Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
22.        02 серпня 2024 року ТОВ «Смерековий Гай» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу       ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
23.        Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Договори були укладені майже через 3 місці після того, як припинив свою дію договір оренди земельної ділянки, а тому подальше виконання договору № 12-05/15 вже було неможливим.
24.        Суди правильно встановили, що позивачкою не надано доказів щодо того, яким чином у разі визнання недійсними спірних договорів відбудеться відновлення її порушеного права без повторного звернення до суду, а саме стане можливим подальше виконання договору № 12?05/15 та буде відновлена можливість набуття нею у власність квартир.
25.        Зосереджує увагу на тому, що задоволення позову у цій справі не призведе до відновлення права оренди земельної ділянки у ТОВ «Навара-К», також ТОВ «Арт Парк» не отримає можливості продовжувати будівництво комплексу в рамках договору № 12-05/15.
26.        Вважає, що позивачка не наводить достатніх та обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що оспорювані договори купівлі-продажу відповідають критеріям, які Верховний Суд визнає необхідними для кваліфікації договору як фраудаторного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.        Відповідно до рішення Київської міської ради від 28 вересня 2006 року земельна ділянка площею 5,2557 га, кадастровий № 8000000000:63:502:0001, була передана в оренду ТОВ «Навара-К» строком на п`ять років.
28.        12 травня 2015 року було укладено договір № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 . З урахуванням додаткових угод від 22 грудня 2017 року, 20 червня 2019 року та 15 жовтня 
2020 року сторонами договору є п`ять фізичних осіб та шість юридичних осіб, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
29.        Згідно з умовами договору № 12-05/15 сторони зобов`язуються спільно діяти для досягнення господарської мети - будівництва комплексу (сукупність багатоквартирних житлових будинків) на земельній ділянці, кадастровий номер 8000000000:63:502:0001, площею 5,2557 га, яка розташована на 
АДРЕСА_1 .
30.        На земельній ділянці кадастровий № 8000000000:63:502:0001 розташований майновий комплекс, який перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (2/100, 7/100 та 2/1000 часток), ОСОБА_2 (3/100, 4/100 часток) та ОСОБА_5 (4/100, 50/100 часток), ТОВ «Навара-К» 28/1000 часток.
31.        Згідно з умовами договору 12-05/15 про забудову земельної ділянки по  АДРЕСА_1 , ТОВ «Навара-К» зобов`язувалося вжити заходів щодо поновлення договору оренди ділянки, вказаної в пункті 1.3 цього договору, та передати будівельний майданчик підряднику для забудови.
32.        Листом від 02 серпня 2021 року вих. № 05716-18886 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації повідомив ТОВ «Навара-К», що оскільки на земельній ділянці, кадастровий № 8000000000:63:502:0001, розташований майновий комплекс, який перебуває у спільній частковій власності  ОСОБА_4  (2/100, 7/100 та 2/1000 часток), ОСОБА_2  (3/100, 4/100 часток) та  ОСОБА_5  (4/100, 50/100 часток), в той час як за ТОВ «Навара-К» зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, розмір частки якого складає 28/1000, поновлення ТОВ «Навара-К» договору оренди земельної ділянки від 04 грудня 2006 року буде порушенням прав інших власників майна, розташованого на земельній ділянці.
33.        08 грудня 2021 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу відчужила об`єкти нерухомості на користь 
ТОВ «Смерековий Гай», які перебували у її власності, а саме частку розміром 3/100 (нежитлова будівля магазин (літ. Б)) загальною площею 208,8 кв. м, та частку розміром 4/100 (нежитлова будівля овочесховище - 2 (літ. Д)) загальною площею 304,60 кв. м. 
34.        Рішенням Київської міської ради від 18 травня 2023 року передано ТОВ «Смерековий Гай» в оренду на п`ять років земельну ділянку площею              5,2557 га, кадастровий № 8000000000:63:502:0001, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури на АДРЕСА_1 у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.
Позиція Верховного Суду
35.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
36.        Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
37.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
38.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
39.        За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
40.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
41.        Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
42.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
43.        Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
44.        Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
45.        Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
46.        Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
47.        Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
48.        Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
49.        За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
50.        Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
51.        Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
52.        Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі 
№ 905/1227/17.
53.        За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
54.        Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
55.        Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
56.        З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.
57.        Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду інтересам інших учасників правовідносин, з якими він пов`язаний зобов`язаннями.
58.        Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, на яку містяться посилання в касаційній скарзі.
59.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц, яка наведена заявницею як підстава для касаційного оскарження, зазначено, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
60.        Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення виконання зобов`язань. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19).
61.        У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
62.        Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
63.        Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності порушення прав позивачки у зв`язку з укладенням оспорюваних договорів. Суди виходили з того, що подальше виконання договору № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 12 травня 2015 року було неможливим через закінчення строку дії договору оренди землі.
64.        Колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
65.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 були сторонами договору № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладеного з метою будівництва комплексу багатоквартирних будинків на зазначеній ділянці. ОСОБА_2 була власником нерухомого майна (магазину та овочесховища), розташованого на спірній земельній ділянці, яке передане нею для повного використання у спільній діяльності (у тому числі шляхом знесення). Кожна із зазначених сторін мала набути у власність квартири (майнові права на них) у новозбудованому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
66.        Слід звернути увагу, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (частина перша статті 1134 ЦК України).
67.        Будівництво комплексу багатоквартирних будинків здійснювалося на земельній ділянці комунальної власності, переданої в оренду ТОВ «Новара-К» (договір оренди земельної ділянки від 22 листопада 2006 року), яке за умовами договору № 12-05/15 взяло на себе зобов`язання вжити заходів з поновлення договору оренди ділянки (пункти 1.3,  5.1.2 договору № 12-05/15). 
68.        Сторона 2 здійснює керівництво спільним проєктом та виконує функції замовника будівництва комплексу за сприянням сторони 1 та/або сторони 4, а сторона 1 та/або сторона 4 зобов`язується надавати стороні 2 таке сприяння. Під поняттям «Сприяння» сторони розуміють: надання стороною 1 та/або стороною 4 стороні 2 усіх документів, що стосуються ділянки та необхідні для реалізації спільного проекту; підписання стороною 1 та/або стороною 4 підготовлених стороною 2 та необхідної для реалізації спільного проєкту будівельної документації, у тому числі проєктної документації, змін до неї, документації, необхідної для проведення будівельних робіт з будівництва комплексу, прийняття комплексу в експлуатацію, присвоєння комплексу поштової адреси, оформлення права власності на квартири та нежитлові приміщення в комплексі.
69.        При виконанні дій і прийнятті рішень щодо сприяння в рамках спільного проєкту бездіяльність сторони 1 (ТОВ «Навара-К») та/або сторони 4 
(ТОВ «Західний логістичний центр») не допускається і не вважається сприянням у розумінні цього договору (пункт 4.3 договору № 12-05/15).
70.         ОСОБА_2 набула тих самих прав та зобов`язалася нести ті самі обов`язки, що і сторона 4 (пункт 1.6 додаткової угоди від 22 грудня 2017 року).
71.        Сторони договору № 12-05/15 зобов`язувались не вчиняти жодних дій щодо ділянки та/або прав на неї, які можуть негативно вплинути на здійснення спільного проєкту, у тому числі не укладати будь-які угоди щодо ділянки та/або прав на неї (пункт 15.3 договору № 12-05/15). 
72.        Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення його печатками сторін і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків, або до його припинення повністю або частково на підставах, визначених договором та/або чинним законодавством України, якщо інше не передбачено цим договором (пункт 14.1 договору № 12-05/15).
73.        Строк, умови та зобов`язання за цим договором є обов`язковими та мають юридичну силу для правонаступників сторін. Передача стороною своїх прав (відступлення права вимоги) та обов`язків (переведення боргу) дозволяється виключно за умови попереднього погодження інших сторін договору (пункт 15.2 договору № 12-05/15).
74.        Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
75.        Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
76.        Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
77.        Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
78.        За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
79.        Визнаючи правомірність укладення оспорюваних правочинів щодо відчуження ОСОБА_2 на користь ТОВ «Смерековий Гай» нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці по 
АДРЕСА_1 та було передане продавцем для використання у процесі реалізації спільного проєкту (в тому числі шляхом знесення) за договором № 12-05/15, суди попередніх інстанцій не перевірили виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за указаним договором, фактично зазначаючи про їх припинення у зв`язку з непоновленням договору оренди земельної ділянки.
80.        Колегія суддів зауважує, що взятий до уваги судами попередніх інстанцій лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМДА                             вих. № 05716-18886 від 02 серпня 2021 року не підтверджує відсутності правових підстав для оформлення договору оренди земельної ділянки, на якій сторонами договору № 12-05/15 здійснюється будівництво. Більш того, органом місцевого самоврядування констатовано право, зокрема серед інших сторін договору № 12-05/15, також і  ОСОБА_2 на оформлення відповідного договору оренди земельної ділянки.
81.        Суди попередніх інстанцій не обґрунтували належним чином на якій правовій підставі, з урахуванням умов договору № 12-05/15, вони дійшли висновку про припинення зобов`язань за цим договором, а відтак і підстав для звільнення ОСОБА_2 від виконання взятих на себе зобов`язань.
82.        Про це вказувала позивачка в апеляційній скарзі, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув. Колегія суддів зауважує, що відчуження без згоди інших учасників спільної діяльності нерухомого майна, яке було розташоване на спірній земельній ділянці комунальної власності, та було передане для знесення з метою будівництва житлового комплексу, безпосередньо впливає на права сторін договору № 12-05/15 про забудову земельної ділянки по                                      АДРЕСА_1 , зокрема на оформлення прав на земельну ділянку комунальної власності під спірним новоствореним будівництвом та завершення будівництва.
83.        Про порушення прав сторін договору № 12-05/15 у зв`язку з відчуженням на користь ТОВ «Смерековий Гай» нерухомого майна, яке знаходилось на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та було передано його власниками для використання у процесі реалізації спільного проєкту (в тому числі шляхом знесення) за договором № 12-05/15, наголошував суд при розгляді справи № 910/10090/22 за позовом ТОВ «Київський домобудівний комбінат» до ТОВ «Навара-К», треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предметаспору, на стороні відповідача: ТОВ «Смерековий Гай», Київська міська рада, про зобов`язання виконати умови договору.
84.        Залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції також доводи апеляційної скарги щодо відсутності нерухомого майна, яке виступало предметом оспорюваних правочинів купівлі-продажу, з посиланням на докази знесення такого майна на підставі умов договору № 12-05/15 та зведення на його місці новоствореного нерухомого майна, передбаченого умовами зазначеного договору.
85.        Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
86.        Згідно зі статтею 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
87.        Право власності на майно припиняється в разі його знищення (стаття 349 ЦК України).
88.        З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій не визначилися з характером спірних правовідносин, неповно встановили обставини справи, не надали обґрунтованої правової оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про те, що права                     ОСОБА_1 не можуть вважатись порушеними.
89.        Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду справи з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.
90.        Згідно з пунктом 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
91.        За викладених обставин, враховуючи передчасні й недостатньо мотивовані висновки суду апеляційної інстанції щодо припинення зобов`язань за договором № 12-05/15 та відсутності порушених прав позивачки, які підлягають захисту в судовому порядку, з огляду на строк розгляду справи судами, повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
92.        При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити докази в їх сукупності, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу й доводів учасників справи, а також провести розподіл понесених учасниками справи судових витрат.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лукомський Павло Валерійович, задовольнити частково.
2.           Постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                              О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович