Номер провадження: 22-ц/813/4294/24 
Справа № 495/5199/23
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н. Д.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
21.11.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів
в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_1 є платником аліментів за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/4063/20 від 31.03.2021 року, яким стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття та судовим наказом від 22.03.2023 року по справі № 495/1963/23, стягнуто з позивача на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття.
Посилається, що з позивача стягують 50 % з заробітної плати (доходу), але це суперечить діючому законодавству, а саме: відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.
Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, а саме на утримання: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі з 1/4 частини на 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав, наявність у позивача на утриманні неповнолітньої дитини, від іншого шлюбу, на думку суду першої інстанції, не є істотними та достатніми доказами для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт не доводить мінливості його матеріального стану та вплину на стан здоров`я, а тому не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що з позивача стягують 50 % з заробітної плати (доходу), що суперечить діючому законодавству, а саме ч. 5 ст. 183 СК України, у позивача змінився сімейний і матеріальний стан, він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2  – ОСОБА_6  зазначив, що позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, що у нього двоє дітей від різних шлюбів, але, це спростовується доказами, які є в матеріалах справи, а саме довідками про заробітну плату з місця роботи, згідно яких дохід скаржника не зменшився, а навпаки збільшився, він отримує заробітну плату від 53134,20 грн, а інші місяці набагато більше – 108295,49 грн; позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживають за однією адресою, та ведуть спільне господарство; до суду позивач звернувся 19 травня 2023 року, а виконавче провадження за судовим наказом ОСОБА_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, ОСОБА_5 , відкрито лише 29 серпня 2023 року. Тобто, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , удвох створили штучний спір, отримали судовий наказ про стягнення аліментів на їх спільну дитину з метою зменшення розміру отриманих відповідачем ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 . Вважає доводи позивача щодо того, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі через наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу не є істотними та достатніми доказами для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.
ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив представника ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , зазначивши, що відзив не спростовує апеляційної скарги та не містить належних та допустимих доказів.
ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судову повістку отримала 10.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Від ОСОБА_3 04.11.2024 року надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 21.11.2024 року, за її відсутності.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 в судовому засіданні в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав. Повідомив, що ОСОБА_1 не може прийняти участь в судовому засіданні, оскільки знаходиться на бойовому завданні, не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 . 
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_6 в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав, наявність у позивача на утриманні неповнолітньої дитини, від іншого шлюбу, на думку суду першої інстанції, не є істотними та достатніми доказами для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт не доводить мінливості його матеріального стану та вплину на стан здоров`я, а тому не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ОСОБА_1 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на якого згідно з судовим наказом, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 22.03.2023 року стягуються аліменти з позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результати розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ст. 160 ЦПК України).
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, в тому числі, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що у випадку видачі судового наказу, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ще й тоді, коли суд при видачі судового наказу не врахував всіх обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів. Оскільки під час вирішення заяви про видачу судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник не має процесуальної можливості подати заяву про скасування судового наказу або висловити свої аргументи та надати до суду свої докази, які можуть вплинути на вирішення судом питання про видачу свого наказу.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.
Отже, зменшення розміру аліментів у даному випадку можливе лише при погіршенні спроможності позивача сплачувати аліменти у раніше призначеному судом розмірі, а також - із урахуванням інтересів дитини, та інших осіб, на утримання яких з нього стягнуто аліменти, що має довести позивач.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на те, що з нього стягують 50 % з заробітної плати (доходу), що суперечить діючому законодавству, а саме ч. 5 ст. 183 СК України, та у позивача змінився сімейний і матеріальний стан, просив зменшити розмір аліментів, на утримання: доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у розмірі з 1/4 частини на 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття.
Судом встановлено, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року по справі № 495/4063/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття.
Станом на час ухвалення рішення по справі № 495/4063/20 у ОСОБА_1 вже була спільна з відповідачкою ОСОБА_3 дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , згідно відомостей що наявні у позові, проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 21 листопада 2024 року представник позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні, зазначив що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали заяву про реєстрацію шлюбу, проте у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на бойовому завданні не можуть зареєструвати шлюб.
Отже зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі не є підставою для зменшення розміру аліментів з урахуванням викладених вище обставин.
Позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано достатніх та допустимих доказів, зміни матеріального стану, що не дозволяє позивачу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі визначеному рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/4063/20 від 31.03.2021 року та судовим наказом від 22.03.2023 року по справі № 495/1963/23.
Судом встановлено, що за перші 6 місяців 2023 року позивачу нарахована заробітна плата: у січні 2023 року у розмірі 15 034,20 грн; у лютому 2023 року у розмірі 108 295,49 грн; у березні 2023 року у розмірі 53 134,20 грн; у квітні 2023 року у розмірі 53 134,20 грн; у травні 2023 року у розмірі 53 134,20 грн; у червні 2023 року у розмірі 53 134,20 грн. Вказане підтверджується звітами про здійснення відрахувань та виплат в/ч НОМЕР_1 .

Колегія судді зауважує, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме її інтересам.
Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24), від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що стягнення з нього аліментів на двох дітей по 1/4 частині на кожного є перевищенням передбаченого законом розміру та суперечить положенням сімейного законодавства, є необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Посилання заявника в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц (провадження 61-10748св23) колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин, так як у кожній конкретній справі суд з`ясовує наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України для зменшення розміру аліментів.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довів факту погіршення його майнового становища та зміну сімейного стану, як після рішення суду про стягнення аліментів, так і видачі судового наказу, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права скаржником не надано.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текс постанови складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                 В.А. Коновалова

Судді                                                                        М.В. Назарова
         
                                                                                 О.Ю. Карташов