ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 жовтня 2024 року                                                         м. Кропивницький

справа № 401/4644/23
провадження № 22-ц/4809/1282/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Єгорової С.М., Чельник О.І.,
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2024 року (суддя Волошина Н.Л.) у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житлом, стягнення моральної шкоди,- 

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником 1/2 частини спірної двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 27 листопада 2023 року. З 28 листопада 2023 року вона та її малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані у вказаній квартирі. ОСОБА_1 є власником іншої 1/2 частини спірної квартири, на підставі договору дарування від 11 липня 2018 року. 
Позивач зазначила, що будучи власником частини вказаної квартири та маючі рівні права з відповідачкою відносно цієї квартири, вона фактично не може нею користуватися, оскільки ОСОБА_1 не впускає її з дочкою у квартиру, не надає можливості вселитися в помешкання та не дає ключі від квартири. Виділити в натурі частку квартири неможливо, оскільки проектом квартири не передбачений її розділ в ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.
Вважає, що за можливе встановити порядок користування квартирою, за яким виділити їй користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з лоджею 2,9 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,8 кв.м., а ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 15,8 кв.м., а кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні.
Крім того, позивач вказала, що протиправними діями відповідачки їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних страждань та погіршення загального стану здоров`я, внаслідок чинення відповідачкою перешкод у користуванні її власністю, вона змушена була застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки в неї малолітня дитина, за утримання якої вона несе відповідальність.
Посилаючись на ці обставини, позивач просила вселити її та її малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартиру АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування приміщенням зазначеної квартири, виділивши їм у користування житлову кімнату площею 12, 1 кв. м з лоджією площею 2, 9 кв.м та вбудовану шафу площею 0, 8 кв.м, ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 15, 8 кв.м, а кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 10000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною поведінкою щодо порушення права користування власністю, яка є місцем їх з дочкою проживання.
Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Суд вирішив:
Вселити ОСОБА_2 та її малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 .
Встановити порядок користування приміщенням квартири АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12, 1 кв.м з лоджією площею 2, 9 кв.м, а також вбудовану шафу площею 0, 8 кв.м; виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15, 8 кв.м; кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні співвласників.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною поведінкою щодо порушення права користування власністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2664 грн. 64 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 968 грн. 96 коп. судового збору.
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 та який є батьком малолітньої ОСОБА_3 , вони однією сім`єю проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності чоловіка позивачки ОСОБА_4 . Суд не встановив наявної потреби у вселення позивачки в квартиру, яка належить їм на праві спільної часткової власності. При цьому, до участі у справі не був залучений батько дитини, не було встановлено наявність згоди чи заперечення батька малолітньої дитини на вселення в спірну квартиру. Також вказала, що не згодна із встановленим у рішенні суду порядком користування спірної квартири, не надано доказів звернення до неї з метою визначення порядку користування майном, а саме лоджією. Крім того, скаржник зазначила, що позивачка на підтвердження завдання їй моральної шкоди належних доказів суду не надала. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки квартири від 27 листопада 2023 року, укладеного між ОСОБА_5 як дарувальником та ОСОБА_2 як обдаровуваною, є власником 1/ 2 частини квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Комаровим В.А., зареєстрований в реєстрі за № 1923. Право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1595418435109. (а.с. 10, 11)
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , власником іншої 1/ 2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 липня 2018 року. (а.с. 14)
Копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується, що квартира загальною площею 48, 9 кв.м розташована на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27, 9 кв.м, у тому числі 1 кімната – 15, 8 кв.м, 2 кімната - 12, 1 кв.м., кухні площею 7, 7 кв.м, ванної кімнати площею 2, 6 кв.м, вбиральні площею 1, 1 кв.м., коридору площею 7, 3 кв.м., вбудованої шафи площею 0, 8 кв.м. Квартира обладнана лоджією 2, 9 кв.м. (а.с. 12-13)
Згідно Витягів з реєстру територіальної громади №№ 2023/009734138 , 2023/009734261 від 28 листопада 2023 року місце проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28 листопада 2023 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 . (а.с. 8, 9)
05 грудня ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 вимогу , у якій сповістила останню про те, що є власником 1/ 2 частини вищезазначеної квартири, що ця квартира є її, а також її малолітньої дочки зареєстрованим місцем проживання та повідомила, що 11 грудня 2023 року о 17 год. 00 хв. має намір вселитися до цього житла, в зв`язку з чим просила впустити її з дочкою у кватиру, не чинити перешкод у користуванні житлом та надати ключі для виготовлення дублікатів. (а.с. 15, а також зворотній).
11 грудня 2023 року ОСОБА_2 у присутності голови правління ОСББ «Фенікс – 68» Ганєєва О.В., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають за адресою АДРЕСА_4 , складено акт про те, що 11 грудня 2023 року о 17 год. 00 хв. ОСОБА_1 відмовилась впустити в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 з її дочкою ОСОБА_8 . Акт засічений підписами вищезазначених осіб. (а.с. 16).
Згідно виписки із історії хвороби № 22/103 стаціонарного хворого психіатричного відділення КНП «Світловодська ЦРЛ» СМР від 02 лютого 2024 року, виданої завідуючим психіатричним відділенням лікарем ОСОБА_9 , ОСОБА_2 перебувала у стаціонарному відділенні з 22 січня по 02 лютого 2024 року з діагнозом « змішаний тривожно – депресивний розлад». Згідно анамнезу хвороби, описаного у Виписці, психічний стан погіршився 01 грудня 2023 року у зв`язку з конфліктом з співвласницею квартири. Зі слів хворої, 11 грудня 2023 року вона намагалась заселитись до купленої нею частини квартири, на що співвласниця ОСОБА_1 в грубій формі відмовилась відкривати двері та пускати до квартири. 12 грудня 2023 року у хворої з`явились страх, тривога, безсоння, роздратованість. 07 січня 2024 року психічний стан погіршився, зросла тривога, страх, безсоння, внутрішня напруга та тремтіння у м`язах, роздратованість, розсіяність, труднощі у веденні господарства. (а.с. 40)
Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про усунення позивачу перешкод у здійсненні права власності та вселення її до спірної квартири, оскільки вона є її співвласником та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідача.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке. 
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача є інше місце проживання не є підставою для відмови йому у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. З моменту виникнення у позивача наміру вселитися у вказану  квартиру та перешкоджання відповідача у цьому її право було порушене, тому суд дійшов вірного висновку про необхідність його поновлення шляхом вселення ОСОБА_2 у це житло.
Також не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо незгоди встановлення порядку користування квартирою, оскільки визначений судом першої інстанції варіант користування квартирою є допустимим, з найменшим відхиленням від рівності часток, а відповідач інших варіантів не пропонувала. 
Доводи апеляційної скарги про те, що до участі у справі повинен був бути залучений чоловік позивачки ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки він не є співвласником квартири.
Що стосується відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку   з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.
У частині першій статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтувала її тим, що протиправними діями відповідачки їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних страждань та погіршення загального стану здоров`я, внаслідок чинення відповідачкою перешкод у користуванні її власністю, вона змушена була застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки в неї малолітня дитина, за утримання якої вона несе відповідальність. 
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачка перешкоджала позивачці у вселенні в квартиру з малолітньої дитиною, наявність конфліктної ситуації вплинуло на її психоемоційний стан, а тому суд першої інстанції виходячи з засад розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 2000 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст.375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2024.

Судді: 

О.А.Письменний С.М. Єгорова О.І. Чельник