ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4052/24 Справа № 243/5675/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В, Бондар Я.М.,
за участю секретаря              Бортник В.А.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/7562/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Раков Артем Валентинович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця,
за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року, 

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Раков А.В., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області) про стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Після її смерті на рахунку ГУ ПФУ в Донецькій області залишилася недоотримана пенсія, яка не була нею отримана за життя.
25 жовтня 2021 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з недоотриманої пенсії у розмірі 47 095,25 гривень, яка належала ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво видане на підставі довідки Відповідача від 26.08.2020 року № 0531-03-8/6240.
На запит адвоката від 21.09.2023 року щодо надання відомостей стосовно нарахованих та виплачених пенсійних виплат за період з 01 червня 2014 року по 13 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та надання роз`яснення щодо нарахування невиплаченої пенсії, що входить до складу спадщини в неповному обсязі ОСОБА_2 спадкоємцю позивачу, відповідачем було повідомлено, що ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
За матеріалами електронної пенсійної справи виплата пенсійних коштів проведена по 31.01.2015 року. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з 01.02.2015 року згідно ст. 12 Закону № 1706. За життя ОСОБА_2 за поновленням виплати пенсії не зверталась, пенсія за період з 01.02.2015 року по 31.10.2019 року не нараховувалась та не виплачувалась. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 розрахована з урахуванням ст. 46 Закону № 1058 за період з 01.11.2018 року по 31.10.2019 року та склала 23 161,48 гривень, облікована в Головному управлінні та включена до Переліку отримувачів пенсій, станом на 01.01.2022, на виконання Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165.
Відповідно вказаного Порядку проведено часткову виплату коштів на погашення заборгованості в листопаді 2022 року в розмірі 530 гривень, в грудні 2022 року у розмірі 2,18 гривень, в липні 2023 року - 557,32 гривень, в вересні 2023 року – 2 093 гривень.
Залишок боргу станом на 01.10.2023 року складає 19 978,98 гривень.
Посилається, що відповідач, неправомірно зменшив суму, вказану у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке було видано на підставі відомостей, з розрахунку: 47 095,25 гривень (сума за свідоцтвом про право на спадщину) – 31 82,50 гривень (виплачена частина недоотриманої пенсії) = 43 912,75 гривень (залишок нарахованої та невиплаченої суми недоотриманої пенсії станом на 01.10.2023).
Вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 43 912,75 гривень з урахуванням виплаченої суми у розмірі 3182,50 гривень згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є протиправною. Також вважає дії відповідача щодо ненарахування та невиплати недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2015 року по 31 жовтня 2018 року протиправними.
Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на положення ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначаючи, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, та зауважуючи, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, просить стягнути на користь позивача в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію у сумі 43 912,75 гривень, що не виплачена згідно свідоцтва про право на спадщину, а також визнати за позивачем право власності на недоотриману пенсію спадкодавця за період з 01 лютого 2015 року до 31 жовтня 2018 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити її.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Раков А.В., до ГУ ПФУ в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії спадкодавця задоволені часткового. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 42065,03 гривень відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3556, виданого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А.В. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 25 серпня 2017 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 лютого 2015 року по 25 серпня 2017 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь  ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 767,15 гривень.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спадкодавиця ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області та отримувала пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та мала статус внутрішньо переміщеної особи з 2014 року. Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.02.2015 року. Особисто ОСОБА_2 за поновленням виплати пенсії не зверталась. При наданні відповіді за запит приватного нотаріуса суму недоотриманої пенсії померлої було визначено за три роки від дня звернення нотаріуса по місяць смерті пенсіонерки відповідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 02 листопада 2021 року представник позивачки звернувся до відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління та надав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, свідоцтво про право на спадщину за законом. За наслідком розгляду пакету документів та наявних матеріалів, недоотримана пенсія померлої була розрахована відповідно до вимог ст. 4 6 Закону № 1058 за період з 01.11.2018 року по 31.10.2019 року та склала 23161,48 гривень. Станом на 01.01.2022 року недоотримана пенсія померлої була облікована Головним управлінням та виплачується відповідно Порядку виплати пенсій (щомісячно довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішнього переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. Відповідно до означеного Порядку № 1165 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень: в листопаді 2022 року в розмірі 530 гривень, в грудні 2022 року у розмірі 2,18 гривень, в липні 2023 року - 557,32 гривень, в вересні 2023 року – 2 093 гривень. Станом на 01.10.2023 року залишок боргу складає 19 978,98 гривень. Подальша виплата недоотриманої пенсії здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету в межах бюджетних асигнувань, виділених ПФУ на цю мету. Пенсія за період з 01.02.2015 по 01.11.2018 року ОСОБА_2 за життя не нараховувалась, і не входить до складу спадкової маси.
Посилається, що ГУ ПФУ в Донецькій області діяло відповідно до чинного законодавства, що не враховано судом першої інстанції, тому рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року підлягає скасуванню. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно  ч.  1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не визнається за позивачем право власності на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2015 року по 25 серпня 2017 року, який не охоплюється свідоцтвом про право на спадщину. На вказану суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відповідачем відомостей нотаріусу не надано для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що унеможливило виконання нотаріусом своїх повноважень щодо видачі такого свідоцтва. Оскільки за життя спадкодавець недоотримав пенсію у розмірі 47 095,25 гривень, яка увійшла до складу спадщини, а позивач є його спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Тому відповідача на користь позивача слід стягнути недоотриману пенсію за період з 26.08.2017 по 31.10.2019 у сумі 42 065,03 гривень на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (47095,25 грн. успадкована відповідно до свідоцтва про право на спадщину – 4490,22 грн. виплачена пенсія ОСОБА_1 ), а на частку недоотриманої пенсії за період з 01.02.2015 по 25.08.2017 за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 вказану пенсію ОСОБА_2 саме за цей період.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 липня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області у віці 75 років.
25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Бєлявцевою А.В. видане свідоцтво про право на спадщину №3556, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1944 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії у розмірі 47 095,25 гривень.
Відповідно відомостей ГУ ПФУ в Донецькій області ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
За матеріалами електронної пенсійної справи виплата пенсійних коштів проведена по 31.01.2015 року. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з 01.02.2015 року згідно із статтею 12 Закону № 1706. За життя ОСОБА_2 за поновленням виплати пенсії не зверталась, пенсія за період з 01.02.2015 року по 31.10.2019 року не нараховувалась та не виплачувалась. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 розрахована з урахуванням ст. 46 Закону № 1058 за період з 01.11.2018 року по 31.10.2019 року та склала 23161,48 грн. та облікована в Головному управлінні та включена до Переліку отримувачів пенсій, станом на 01.01.2022, на виконання Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного Грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165.
Відповідно до означеного Порядку ОСОБА_1 проведено часткову виплату коштів на погашення заборгованості в листопаді 2022 року – в розмірі 530,00 грн та в грудні 2022 року – в розмірі 2,18 грн., в липні 2023 року – в розмірі 557,32 грн, у вересні 2023 року – 2093,00 грн, у жовтні 2023 року – 1303,00 грн, у листопаді 2023 року – 4,10 грн та у грудні 2023 року – 0,62 грн.
До суду першої інстанції відповідачем 31.01.2024 надано відповідь, що для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевої А.В. Головним управлінням було проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та у серпні 2020 року надіслана довідка Нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 47095,25 грн. за період з 26.08.2017 по 31.10.2019 з урахуванням вимог частини першої ст. 46 Закону № 1058.
Тому, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії за період з 26.08.2017 по 31.10.2019 в сумі 47 095,25 гривень.
Відповідно відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданими ГУ ПФУ в Донецькій області недоотримана пенсія була нарахована ОСОБА_2 за період з 01.11.2018 по 31.10.2019, з моменту звернення позивачем за виплатою пенсії до Головного управління, а саме з 02.11.2021, тому відповідач зменшив успадковані кошти з 47095,25 грн. до 23161,48 року, грн. з яких ОСОБА_1 виплачено: 530 гривень у листопаді 2022 року; 2,18 гривень у грудні 2022 року; 557,32 гривень у липні 2023 року; 2093 гривень у вересні 2023 року; 1303 гривень у жовтні 2023 року; 4,10 гривень у листопаді 2023 року; 0,62 гривень у грудні 2023 року. Всього ОСОБА_1 виплачено успадкованої пенсії після смерті ОСОБА_2 в сумі 4 490,22 гривень.
Таким чином, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.
Конституцією України (ст. 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права.
Відповідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно ч. 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Згідно ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.
Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст.1227 ЦК України.
Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.
Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Під час судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сума невиплаченої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складає 42 065,03 грн. (за вирахуванням вже виплачених сум відповідачем) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відповідач, на підтвердження правомірності своїх дій посилається на положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Відповідно пп.2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину.
Таким чином, діючим законодавством, в залежності від моменту звернення, визначено два шляхи для отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, а саме: в межах шестимісячного строку з моменту смерті пенсіонера, у разі звернення членів сім`ї та зі спливом зазначеного строку спадкоємцями померлого пенсіонера.
При оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набула всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого вона набула є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повністю узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача, які ґрунтуються на частині 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.
Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Окрім того, зміст ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч.2 та 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень ст. 46  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неотриману суму пенсії померлої ОСОБА_2 , яка становить 42 065,03 гривень на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2021 року, а також зобов`язаний нарахувати та виплатити решту недотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії за період з 01.02.2015 по 25.08.2017 року.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:  

      

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста