УХВАЛА
Іменем України
 
02 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 472/441/24
провадження № 61-13002ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої Ольги Володимирівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, 
 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з батька дитини ОСОБА_2                    аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 вересня                    2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні у Першому відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
У травні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Венделя О. М., звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Вознесенського ВДВС Легкої О. В. при примусовому виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в частині складення виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 29 квітня 2024 року без врахування фактично отриманих боржником доходів, підтверджених ним у наданих довідках компанії «Енерджі Степс с.р.о.» м. Прага, Чеська Республіка від 28 листопада 2022 року та компанії «Еко Арт                          Гарден с.р.о.» Чеська Республіка від 22 січня 2024 року. Вказував, що внаслідок незаконних дій головним державним виконавцем безпідставно нарахована заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 57 874,10 грн. Просив зобов`язати головного державного виконавця зробити перерахунок такої заборгованості з урахуванням наданих ним довідок вказаних компаній                           від 28 листопада 2022 року та від 22 січня 2024 року.
Скарга мотивована тим, що у період з 01 лютого по 22 листопада 2022 року він працював в компанії «Енерджі Степс с.р.о.» м. Прага, Чеська Республіка. Після чого працевлаштувався в іншу компанію «Еко Арт Гарден с.р.о.» в Чехії                                      з 28 листопада 2022 року, де працював підсобним робочим до 22 січня                      2024 року. Копії цих довідок ним спрямовано до державного виконавця з проханням врахувати їх під час проведення перерахунку заборгованості.
Довідка від 28 листопада 2022 року ним була надана головному державному виконавцю раніше, яка спочатку не була нею врахована при проведенні розрахунку заборгованості станом на 01 січня 2023 року, але після його звернення до суду, виконавцем добровільно здійснено перерахунок з урахуванням фактично отриманих боржником доходів, внаслідок чого він відмовився від поданих до суду позовних вимог.
Однак, у подальшому, а саме 27 березня 2024 року, божник дізнався про наявність нового розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка розрахована станом на 01 квітня 2024 року на загальну суму 57 874,10 грн та у якій відсутнє врахування фактично отриманих ним доходів, як за раніше наданою ним довідкою від 28 листопада 2022 року, так і без врахування довідок про отримані доходи в іншій компанії від 02 червня 2023 року та 22 січня                    2024 року, тобто заборгованість розрахована за середнім заробітком, без врахування наданих боржником відомостей про працевлаштування та отриманий дохід. При цьому у зазначеному розрахунку у період лютий-листопад 2022 року та грудень 2022 року-травень 2023 року в графі «фактичний заробіток (дохід) боржника, що підтверджується» зазначено що дані відсутні.
Посилаючись на викладені обставини, просив визнати виконаний розрахунок незаконним та зобов`язати державного виконавця здійснити його з урахуванням наданих ним довідок про працевлаштування та отриманий дохід.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. 
Визнано незаконним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом                               на 29 квітня 2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо наявності заборгованості у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 57 874,10 грн. 
Зобов`язано начальника Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати розрахунок про заборгованість ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням довідки Компанії «Енерджі Степс с.р.о.» м. Прага, Чехія                                 від 28 листопада 2022 року та довідки Копманії «Еко Арт Гарден с.р.о.» м. Прага, Чехія від 22 січня 2024 року.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 доведено наявність підстав для перерахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі фактично отриманих ним доходів та неправомірності дій державного виконавця в частині не перерахування заборгованості. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що головним державним виконавцем при проведенні оскаржуваного розрахунку на суму 57 874,10 грн  неправомірно застосовані показники середнього заробітку та не враховано фактичний дохід, що отримано боржником, за відсутністю підстав, визначених статтею 195 СК України. Тому при встановленні зазначених фактів судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та зроблено обґрунтований висновок про наявність підстав для обчислення державним виконавцем боргу станом на 29 квітня 2024 року з урахуванням даних про дохід, визначений у довідках, що надані боржником, наслідком чого є необхідність здійснення виконавцем перерахування з включенням фактично отриманого ОСОБА_2 доходу за довідками, що мають місце у виконавчому провадженні.
25 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                     ОСОБА_1 , у якій посилаючись на неправильне застосування судами                    норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області                    від 06 червня 2024 року, постанову Миколаївського апеляційного суду                    від 09 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.    
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з огляду на наступне.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів вбачається,
що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб,
що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
У частині другій статті 195 СК України зазначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5                             від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року).
Судами встановлено, що з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу,) починаючи з 17 вересня       2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Першого відділу Вознесенського ВДВС від 26 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 
За розрахунками головного державного виконавця боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів, виходячи із середнього заробітку у даній місцевості, як особі, що не працювала на момент її виникнення. 
28 грудня 2022 року представником боржника до виконавчої служби надана довідка компанії «Енерджі Степс с.р.о.» від 28 листопада 2022 року (місто Прага) про те, що ОСОБА_2 працював у компанії в якості електрика на підставі трудового договору в період з 01 лютого 2022 року по 22 листопада 2022 року та отримував щомісячну заробітну плату у розмірі 5 000,00 чеських крон. Боржником здійснено переклад змісту довідки, який засвідчений у відповідному нотаріальному порядку.
Вказана довідка при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами станом на 17 січня 2023 року державним виконавцем не була врахована, внаслідок чого боржник ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання розрахунку заборгованості незаконним.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року прийнята відмова ОСОБА_2 від позову, провадження у справі закрито, у зв`язку з добровільним вирішення спору та здійсненням головним державним виконавцем нового перерахунку заборгованості зі сплати аліментів з врахуванням довідки компанії «Енерджі Степс с.р.о.» від 28 листопада                   2022 року. 
28 червня 2023 року представником боржника до виконавчої служби надана довідка компанії «Еко Арт Гарден с.р.о.» від 02 червня 2023 року (місто Кутна Гора) про те, що ОСОБА_2 працював в компанії підсобним працівником в період з 28 листопада 2022 року по 02 червня 2023 року та отримував щомісячну заробітну плату у розмірі 5 621 чеських крон. Боржником здійснено переклад змісту довідки, який засвідчений у відповідному нотаріальному порядку.
01 липня 2023 року головним державним виконавцем проведено розрахунок зі сплати аліментів, з врахуванням наданих боржником довідок про                         отримані доходи, за яким встановлено розмір заборгованості за аліментами на суму 13 604,86 грн. 
18 березня 2024 року представником боржника до виконавчої служби надана довідка компанії «Еко Арт Гарден с.р.о.» від 22 січня 2024 року про те, що                ОСОБА_2 працював в компанії підсобним працівником в період з 28 листопада  2022 року по 22 січня 2024 року та отримував щомісячну заробітну плату у розмірі 5 621,00 чеських крон. Боржником здійснено переклад змісту довідки, який засвідчений у відповідному нотаріальному порядку.
12 березня 2024 року ОСОБА_1 у виконавчому провадженні подано заяву про проведення перерахування заборгованості без врахування наданих боржником довідок про працевлаштування, які мають фіктивний характер. До заяви додано відповідь на її звернення від компетентного органу Чеської Республіки міста Брно щодо інформації про встановлення місця проживання боржника ОСОБА_2 на території цієї держави. З цієї відповіді вбачається, що компетентними органами станом на листопад 2023 року не встановлено нової інформації про боржника, який не зареєстрований, як найманий працівник, а компанія «Енерджі Степс с.р.о.» ліквідована рішенням суду від 29 листопада 2023 року та зараз знаходиться в стадії ліквідації. 
Одночасно ОСОБА_1 подані скарги на дії головного державного виконавця щодо врахування довідок про працевлаштування боржника, на підставі яких їй 30 квітня 2024 року надана відповідь з роз`ясненням про можливість звернення до суду з приводу оспорювання розміру заборгованості та застосування до державного виконавця заходів дисциплінарного примусу, у зв`язку з проведенням перерахунку за відсутністю заяви одержувача аліментів згідно до положень частини другої статті 195 СК України та іншими діями в порядку здійснення примусового провадження. 
Після чого 29 квітня 2024 року головним державним виконавцем проведено повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 57 874,10 грн  без урахування доходів за наданими представником боржника довідками і з вказівкою про відсутність даних про доходи.
Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
Тлумачення положень вищевказаного Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, та який є підзаконним нормативно-правовим актом, здійснюється з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права). Так, положення статті 81 СК Українита частини 3 статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не лише його заробітку.
При тому положення частини другої статті 195 СК України можуть бути застосовані лише у випадку працевлаштування платника аліментів за кордоном у державі, з якою Україною не підписано правового договору, і лише на підставі заяви одержувача аліментів.
Між Україною та Чеською Республікою підписано та 10 січня 2002 року ратифіковано договір про правову допомогу в цивільних справах, внаслідок чого дохід, який отримано боржником у процесі праці в Чеській Республіці повинен враховуватися державним виконавцем при розрахунку заборгованості у відповідності до пункту 10? Переліку № 146, та не вимагає подачі заяви від одержувачки аліментів на врахування цього доходу при проведенні розрахунку, як не передбачає здійснення без її заяви розрахунку, виходячи з середнього заробітку згідно до положень частини другої статті 195 СК України.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що на час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснено станом на 29 квітня 2024 року, державним виконавцем не було враховано дохід, який отримано платником аліментів за кордоном. Також не було підстав для проведення виконавцем розрахунку заборгованості, виходячи із середнього заробітку у іншій місцевості, оскільки такі дії державного виконавця не відповідають, як положенням Переліку № 146, так і положенням частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України.
Верховний Суд погоджується з висновками суду про те, що головним державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості на суму 57 874,10 грн неправомірно застосовані показники середнього заробітку та не враховано фактичний дохід ОСОБА_2 .  
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суди установили, що довідки про отримані доходи надані боржником з перекладом та нотаріальним посвідченням та не вимагали від ОСОБА_2 їх додаткової консульської легалізації у відповідності до положень Віденської конвенції про консульські відносини від 24 квітня 1963 року, що ратифікована Україною 21 березня 1964 року, та Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженим наказом МЗС України від 04 червня 2022 року № 113. 
Отже, висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.
 
Наведені у скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень попередніх інстанцій, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                         від 09 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої Ольги Володимирівни зі складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          Є. В. Петров 

         А. І. Грушицький 

         І. В. Литвиненко