справа № 366/3773/23
головуючий у суді І інстанції Слободян Н.П.
провадження № 22-ц/824/9280/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 листопада 2024 року                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області - Горбаня Олександра Володимировича на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року 
у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Іванківського районного суду Київської області із заявою у якій, з урахуванням уточненої заяви (а.с. 33-35), просили суд:
встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була громадянкою СРСР та постійно проживала на території України до, за станом, на момент 24 серпня 1991 року, а також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року);
встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і був громадянином СРСР, постійно проживав у неповнолітньому віці на території України, до, за станом, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Яворів Львівської області. З того часу, будучи громадянкою СРСР, вона постійно проживала в Україні у місті Львів разом із сім`єю за станом, на момент 24 серпня 1991 року, а також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львів та є сином ОСОБА_1 . Він був громадянином СРСР, постійно проживав у неповнолітньому віці на території України, станом, на момент 24 серпня 1991 року, а також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Встановлення указаного факту необхідне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для можливості встановлення їхньої належності до громадянства України та оформлення національного паспорта громадянина України.
 
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була громадянкою СРСР та постійно проживала на території України до, за станом, на момент 24 серпня 1991 року, а також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був громадянином СРСР та постійно проживав у неповнолітньому віці на території України до, за станом, на момент 24 серпня 1991 року, а також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява є доведеною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ГУ ДМСУ у Львівській області - Горбань О.В. подав через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу, у який просив скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального права, неповно дослідив докази, та не взяв до уваги доводи наведені у поясненнях заінтересованої особи ГУ ДМС у Львівській області. 
Зазначає, що проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами російської федерації, а тому відносно них не можуть бути застосовані положення статті 3 Закону. 
За результатами перевірки з обліками інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «АРКАН» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюють перетин державного кордону України як громадяни російської федерації.
Метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року заявник зазначає необхідність такого судового рішення для можливості реалізації права оформити встановлення належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту громадянина України.
Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України є встановлення належності заявника до громадянства України, а також враховуючи те, що заявник є громадянином іншої держави, то відсутні підстави для задоволення його заяви та встановлення вказаного факту. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України не матиме правових наслідків, оскільки в Україні існує єдине громадянство.
 
Від представника заявників - адвоката Кучерявенка С.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Представники заявників - адвокати Коваленко Д.Л., Кучерявенко С.С. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, дійшла висновку про таке.
З копії паспорта громадянина СРСР серії НОМЕР_1 (зразка 1974 року), виданого Відділом внутрішніх справ Шевченківського райвиконкому м. Львова 15 червня 1990 року ОСОБА_1 вбачається, що у графі національність зазначено «українка» (а.с. 10-11).
Також у вказаному паспорті на сторінці 16 наявні відмітка про те, що ОСОБА_1 09 лютого 1982 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , знята з реєстрації 31 травня 1996 року (а.с. 13).
21 квітня 1990 року ОСОБА_1 вийшла заміж та змінила прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, оформленого в палаці урочистих подій міста Львова (а.с. 14).
У період з 15 серпня 1985 року по 13 січня 1997 року ОСОБА_1 працювала на посаді вихователь/музичний вихователь на території міста Львів, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 та довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 10 лютого 2016 року (а.с. 17).
З трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що 13 січня 1997 року ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням з посади музичного вихователя дитячого садочка № 68 у зв`язку з переходом чоловіка на нове місце служби в іншу місцевість (а.с. 15-16).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 23 серпня 1991 року, актовий запис № 6386, та відміткою у паспорті громадянина СРСР ОСОБА_1 про малолітнього сина (а.с. 18).
Відповідно до довідки, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом Будинкоуправління № 4 (Липники) № 4126 від 06 липня 2015 року, ОСОБА_1 у період з 05 лютого 1982 року по 31 травня 1996 року проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).
Згідно з довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу Будинкоуправління № 4 (Липники) № 4127 від 06 липня 2015 року ОСОБА_2 у період з 03 серпня 1991 року по 31 травня 1996 рік проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).
Відповідно до листа-відповіді Головного управління ДМС у Львівській області від 16 листопада 2023 року № 4601.11.1-14103/46.1-23, наданого на адвокатський запит, згідно із заявою про видачу паспорта (зразка 1974) значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Яворів, Яворівського району, Львівської області, на момент оформлення паспорта проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Була документована паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974) серії НОМЕР_4 , виданого 15 червня 1990 року Відділом внутрішніх справ Шевченківським РВ УВС Львівської області. У подальшому паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 був знищений у зв`язку зі зміною громадянства (а.с. 21-22).
Також у вказаній відповіді зазначено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалися, із заявами про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України не зверталися, тому підстави для видачі довідок про реєстрацію особи громадянином України відсутні.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
 
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, свідоцтво про народження заявника, укладення шлюбу та реєстрація місця проживання на території України, трудову книжку, народження дитини на території України, та обґрунтовано вважав доведеним факт постійного проживання заявника на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).
В апеляційній скарзі заінтересована особа посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами російської федерації, а тому відносно них не можуть бути застосовані положення статті 3 Закону.
 
Апеляційний суд відхиляє указані доводи, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що заявники є громадянами іншої держави, а крім того сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.
Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22).
Апеляційний суд зауважує, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявників на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття ним громадянства України. Встановлення такого факту є лише одним із умов, потрібних для отримання громадянства України у встановленому законом порядку.
При цьому апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви в частині вимог про встановлення факту того, що заявники були громадянами СРСР, оскільки такі обставини документовані паспортом громадянина СРСР та свідоцтвом про народження.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській областінеобхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення заяви про встановлення факту громадянства СРСР, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області - Горбаня Олександра Володимировича задовольнити частково.
 
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року в частині встановлення факту громадянства СРСР ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення.
 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині вимог про встановлення факту громадянства СРСР.
 
В іншій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

 
Дата складення повного судового рішення 25 листопада 2024 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська