Справа № 161/5742/23 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1107/24  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 листопада 2024 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:
Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі – ПрАТ «СК «Уніка») 01 квітня 2023 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 06 серпня 2019 року між ними ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 . 24 жовтня 2019 в м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортного засобу марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 . Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року, пошкодження транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 відбулося внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР). Розмір майнової шкоди, яка була завдана власнику автомобіля марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 становить 135 016,36 грн (138 744,54 грн вартість ремонту – 3728,18 грн франшиза). На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ», відповідно до полісу ЕР № 115902909. Ліміт відповідальності становить 100 000 грн, франшиза – 0,00 грн. За заявою ПрАТ «СК «Уніка», ПрАТ «СК «ПЗУ» було відшкодовано 130 000 грн, що дорівнює ліміту відповідальності страховика, згідно полісу ОСЦПВНТЗ. У зв`язку з тим, що сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою зобов`язана виплатити відповідач. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ПрАТ «СК «Уніка» шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 35 016,36 грн та судовий збір у розмірі 2684 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» в користь ОСОБА_1 витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 8000 грн та витрати за проведення експертизи в розмірі 5000 грн.
Позивач ПрАТ «СК «Уніка» подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його неправомірним, незаконним і необґрунтованим. Вказав, що ним було документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ, що встановлено у самому судовому рішенні. Суд повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вважає, що рахунок та платіжне доручення є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Згідно з висновком експерта № 2 від 29 травня 2024 року та додатками до нього, експертом не було досліджено рахунку-фактури ТОВ «Автоконцепт» № АК00042432 від 31 жовтня 2019 року, ремонтної калькуляції та акту огляду транспортного засобу, складеного ПрАТ «СК «Уніка»; вартість відновлювального ремонту визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ, однак при зверненні до суду з цим позовом було зауважено, що виплата страхового відшкодування здійснювалась та СТО, що є платником ПДВ згідно рахунку-фактури, що включає податок на додану вартість. Просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, стягнути з ОСОБА_4 в користь ПрАТ «СК «Уніка» шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 35 016,36 грн, а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року відзив відповідача ОСОБА_1 , поданий представником ОСОБА_4 16 листопада 2024 року, на апеляційну скаргу в цій справі залишено без розгляду у зв`язку пропуском процесуального строку на його подання.
20 листопада 2024 року у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_4 сформувала, підписала та подала до апеляційного суду додаткові письмові пояснення, зміст яких відповідає змісту раніше поданого відзиву на апеляційгу скаргу.
Колегія суддів зауважує, що такі додаткові письмові пояснення не є заявою з процесуальних питань, цивільна процесуальна форма та порядок подання яких визначена, зокрема, статтею 182 ЦПК України, і якою керувалася представник відповідача при їх поданні. Описова та мотивувальна додаткових письмових пояснень від 20 листопада 2024 року містять виклад доводів і заперечень відповідача (її представника) по суті справи, а також включає прохальну частину із позицією відповідача (її представника) щодо матеріально-правової вимоги позивача.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 174 ЦПК України). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Оскільки представник відповідача ОСОБА_4 подала додаткові письмові пояснення поза межами строку на апеляційне оскарження, у яких навела аналогічні відзиву на апеляційну скаргу доводи, не клопотала про надання судом дозволу на подання нею додаткових пояснень, а суд поза межами цього строку не визнає їх подання необхідним, колегія суддів залишає такі додаткові письмові пояснення представника відповідача без розгляду у порядку, визначеному частиною 2 статті 126 ЦПК України.
Крім того, від представника відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, у якій просила стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн (за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу, заяви про стягнення витрат на правову допомогу, інших процесуальних документів по справі; юридичний супровід адвокатом клієнта в суді апеляційної інстанції).
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення її без задоволення.
Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1  визнано винною у тому, що о 18 год 45 хв 24 жовтня 2019 року у м. Луцьку по вул. Ковельська, 25, вона, керуючи транспортним засобом марки «Форд Фокус» д. н. з.  НОМЕР_2  не була уважна, не стежила за дорожньо-транспортною обстановкою, не дотрималась безпечної дистанції, скоїла зіткнення з автомобілем марки «Тойота» д. н. з.  НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим   ОСОБА_1 порушила п. п. 12.1, 13.1 ПДР України
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року набрала законної сили 03 грудня 2019 року.
Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Тойота Кемрі» д. н. з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 . 
На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , згідно договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 004058/4056/0000012 від 06 серпня 2019 року була застрахована в ПАТ «СК «Уніка». 28 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , який на час вчинення ДТП перебував за кермом транспортного засобу марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 , звернувся до ПАТ «СК «Уніка» із заявою № 00323964 про подію, що має ознаки страхового випадку.
З страхового акту № 00323964 від 11 грудня 2019 року встановлено, що комісія дійшла висновку про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 135 016,36 грн. Зазначена сума виплати була проведена на рахунок ТОВ «Автоконцепт» з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно договору № 004058/4056/0000012 від 06 серпня 2019 року, ОСОБА_2 , д. н. з. НОМЕР_1 .
Визначення суми страхового відшкодування відбулося на підстав ремонтної калькуляції № 00323964 від 11 грудня 2019 року та рахунку-фактури № АК00042432 від 31 жовтня 2019 року.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ», то за заявою позивача страхове відшкодування в порядку регресу за ОСОБА_1 в сумі 100 000 грн було перераховано на рахунок ПАТ «СК «Уніка», що підтверджується платіжним дорученням № 41078 від 02 березня 2020 року.
З посиланням на вимоги статті 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 35 016,36 грн.
Не погоджуючись із сумою вартості ремонту автомобіля марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 , відповідачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судової атотоварознавчу експертизу за ухвалою суду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2024 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.
Відповідно до висновку експерта № 2 від 29 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 24 жовтня 2019 року на дату оцінки 24 жовтня 2019 року становив: 102461,38 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 24 жовтня 2019 року на дату оцінки 24 жовтня 2019 року становить: 97 143,40 грн. Вартість матеріального збитку заподіяного власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП 24 жовтня 2019 року колісний транспортний засіб марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки 24 жовтня 2019 року становить: 97 143,40 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта № 2 від 29 травня 2024 року, оскільки вважає його таким, що відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, вмотивованим, аргументованим, у якому відсутні внутрішні суперечності та наявні повні відповіді на постановлені питання. Врахувавши, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП 24 жовтня 2019 колісний транспортний засіб марки «Тойота» д. н. з. НОМЕР_1 на дату оцінки 24 жовтня 2019 року становить: 97 143,40 грн, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, згідно договору страхування становить 100 000 грн, суд дійшов висновку, що розмір заподіяної школи власнику майна не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Колегія суддів з цим висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9,12 Закону).
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ.
Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку із цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.
Якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.
Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість.
Страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
За пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
У випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець (постанова Верховного Суду від 12 липня 2023 року в справі № 591/1861/22).
Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З висновку експерта № 2 від 29 травня 2024 року встановлено, що при виготовленні судовим експертом такого висновку було враховано відсутність у матеріалах справи документального підтвердження відновлення транспортного засобу марки «Тойота», д. н. з.  НОМЕР_1 , на спеціалізованому підприємстві, оскільки відсутній акт виконаний робіт по відновлювальному ремонту транспортного засобу. Одночасно із цим, у розрахунку вартості відновлювального ремонту ПДВ враховано виключно під час обрахунку загальної вартості коригування на пофарбування боковини задньої правої, яка до оцінювання пошкоджень вже потребувала фарбування. Розрахунок суми страхового відшкодування за наслідками ДТП здійснювався без урахування сум податку на додану вартість ремонтно-відновлювальних робіт, нових складників тощо. 
Із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку № 00323964 ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» 28 жовтня 2019 року. У заяві вказано прохання заявника у разі визнання події страховим випадком, виплатити страхове відшкодування на СТО згідно рахунку. Переліку додатків (у тому числі рахунку, виставленого СТО) така заява не містить.
Рахунок-фактура № АК000442432 видана ТОВ «Автоконсепт» (СТО, платник ПДВ) 31 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , рахунок дійсний до оплати впродовж 3-х банківських днів. Сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ в ремонтній калькуляції визначена у розмірі 138 744,54 грн (ПДВ – 23 124,09 грн). Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від СТО в користь ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Ремонтна калькуляція № 00323964 складена 11 грудня 2019 року (у тому числі з урахуванням цін на запчастини станом на 27 листопада 2019 року), не містить даних про фактичне проведення відновлювальних робіт станом на дату оцінки. Сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ в ремонтній калькуляції визначена у розмірі 139 308,31 грн (ПДВ – 23 218,05 грн). 
Згідно зі страховим атом № 00323964 від 11 грудня 2019 року, вартість відновлювального ремонту визначено ПрАТ «СК «Уніка» на підставі рахунка-фактури СТО у розмірі 138 744,54 грн та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 у розмірі 135 016,36 грн (сума з вирахуванням франшизи) шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Автоконцепт». Перерахунок вказаної суми коштів підтверджується платіжним дорученням № 12536 від 11 грудня 2019 року.
Зважаючи на те, що на час подання ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Уніка» рахунку-фактури СТО від 31 жовтня 2010 року, на час виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» на рахунок СТО 11 грудня 2019 року, а також на час розгляду судом першої інстанції цієї справи були відсутні дані про фактичне проведення ремонтних робіт, підстав для компенсації ПДВ страховиком не було, як і не було таких підстав для стягнення суми ПДВ із винуватця у порядку регресу. 
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року в справі № 915/641/19 зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (послуг) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.
Належність висновку судового експерта позивачем не спростована, про призначення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи позивач не заявляв, підготовленої на його замовлення судової експертизи з метою спростування висновків, викладених у висновку № 2 від 29 травня 2014 року, ні до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не подав.
Суд першої інстанції, правильно узяв до уваги висновок експерта № 2 від 29 травня 2024 року та, врахувавши відсутність доказів здійснення відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу ТОВ «Автоконцепт» на час здійснення страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» в користь ОСОБА_2 шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок СТО, дійшов висновку про визначення розміру матеріального збитку заподіяного ОСОБА_2 саме на суму 97 143,40 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
З огляду на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП 24 жовтня 2019 року транспортний засіб, згідно договору становить 100 000 грн, що перевищує розмір матеріального збитку (97 143,40 грн), підстав для стягнення із винуватця ДТП суми страхового відшкодування (різниці між сумою виплати та розміром матеріального збитку) немає.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.
Колегія суддів також залишає без задоволення заяву представника відповідача про стягнення понесених в суді апеляційної інстанції судових витрат з огляду на таке.
Згідно з Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20 листопада 2024 року за Договором про надання правової допомоги № 04-05/01 від 04 травня 2023 року Адвокатське об`єднання «Дженерал Лігал Груп» надало а відповідач ОСОБА_1 прийняла послуги з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу позивача (обсяг затраченого часу 5 год, вартість послуги 2500 грн), підготовки та подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу та інших процесуальних документів по справі (обсяг затраченого часу 2 год, вартість 1000 грн), юридичного супроводу адвокатом клієнта в суді апеляційної інстанції (вартість 500 грн). 
За пунктами 5.2, 5.3 Договору № 04-05/01 про надання правової допомоги від 04 травня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Дженерал Лігал Груп» оплата за надані послуги здійснюється клієнтом за домовленістю між сторонами, шляхом внесення на розрахунковий рахунок об`єднання авансового платежу в розмірі визначеному додатковою угодою до цього договору. Умови та терміни оплати, визначені пунктом 5.2 можуть бути змінені додатковою угодою до цього до говору.
У пункті 3 Додаткової угоди № 3 до вищевказаного Договору від 21 жовтня 2024 року сторони також обумовили, що вартість виконаних робіт та наданих послуг (гонорар) адвокатського об`єднання становить 4000 грн. За пунктом 4 Додаткової угоди, гонорар виплачується клієнтом протягом 15 днів з дня підписання цієї додаткової угоди.
Колегія суддів ураховує, що з першою заявою по суті (відзивом на апеляційну скаргу) представник відповідача заявила про очікувані судові витрати відповідача у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції – витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Однак, до такої заяви не було приєднано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми очікуваних судових витрат відповідача (чи копії Додаткової угоди, у якій сторони погодили фіксовану суму гонорару), що суперечить вимогам частини 1 статті 134 ЦПК України.
До дня, на який було призначено розгляд справи у порядку спрощеного (письмового) провадження, відповідач (її представник) не подали доказу понесення заявлених ними до стягнення судових витрат, що також не відповідає вимогам, встановленим пунктом 2 частини 8 статті 141 ЦПК України. 
До заяви про стягнення понесених судових витрат від 24 листопада 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 не приєднано доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 суми гонорару у встановленому пунктом 3 Додаткової угоди № 3 від 21 жовтня 2024 року до Договору № 04-05/01 про надання правової допомоги від 04 травня 2023 року порядку (протягом 15 днів з дня підписання додаткової угоди). 
За умовами вищевказаного Договору, які узгоджені між адвокатським об`єднанням та відповідачем ОСОБА_1 , Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) не є самостійним підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а лише містить інформацію про надані відповідачу професійні правничі послуги об`єднання. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача хоч і був складений та поданий представником відповідача до апеляційного суду, однак ухвалою апеляційного суду від 18 листопада 2024 року його було залишено без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України. Вартість юридичного супроводу адвокатом клієнта в суді апеляційної інстанції визначена представником без зазначення обсягу затраченого та таку послугу часу та без урахування розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного (письмового) провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий  - суддя        

       Судді