П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1883/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
07 листопада 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області та  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області та  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 025250005559 від 22.01.2023 року Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за заявою ОСОБА_1 про призначення з 11.01.2024 року пенсії утриманцю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову заявнику ОСОБА_1 у призначенні пенсії утриманцю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2024 року та призначити з 11.01.2024 року пенсію утриманцю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із втратою годувальника Любинецької ОСОБА_4 у розмірі 70% її суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статі 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянти зазначають, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідачів.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд встановив наступні обставини.
Позивач в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 15.01.2024 звернувся до відділу обслуговування громадян № 20 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для призначення сину пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 як судді у відставці, з урахуванням положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі рішення ВРП від 02.11.2023 № 1030/0/15-23 звільнена з посади судді Ямпільського районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку та отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". 
Неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_3 та фактично перебував на її утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.01.2024.
З огляду на наведене, позивач в інтересах свого неповнолітнього сина, звернувся до Пенсійного органу про призначення йому пенсії по втраті годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.01.2024 № 025250005559 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за відсутності права на даний вид пенсії відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Рішенням від 22.01.2024 № 025250005559, ОСОБА_2 призначено пенсію відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач, не погоджуючись із прийнятими рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, за результатом розгляду справи, дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг, виходить з наступного.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1402-VIII) в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї. Зокрема, у частинах першої та другої статті 140 цього Закону зазначено, що судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави.
Разом з тим, Закон № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
Відтак, Закон № 1402-VIII не містить приписів щодо гарантій членів сім`ї судді на пенсійне забезпечення у вигляді пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
За положеннями ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. А щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відтак, колегія суддів вважає, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, а тому не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі № 667/1568/16, від 15.01.2020 у справі № 592/7939/16-а, від 09.10.2020 у справі № 592/4761/17.
За приписами ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Частина 1 ст. 37 Закону № 1058-ІV встановлює, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Вказаний перелік видів пенсійних виплат є вичерпним.
Так, питання призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано лише нормами Закону № 1058-ІV, а розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.
В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованою позицію пенсійного органу щодо неможливості обчислення пенсії по втраті годувальника за приписами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з огляду на наступне.
За приписами ч. 10 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Так, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України в "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.
Згідно з пунктами 10 і 12, 13 розділу 11 Закону № 889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст. 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Частина 1, 13, 14 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлює, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
У разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу», стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебував ОСОБА_2 , останній має право на таку пенсію.
Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а та від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а, від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20, вказав, що дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Можливість застосування такого підходу підтверджена правовими висновками Верховного Суду у справах щодо членів сім`ї померлого судді, які бажають отримувати пенсію за втратою годувальника, зокрема: від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17, від 01.06.2022 № 420/9478/21.
Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 мала першу групу інвалідності, станом на 01.05.2016, тобто на день набрання чинності Закону №889, мала стаж державної служби понад 10 років, а станом на січень 2024 стаж державної служби становив понад 20 років, що підтверджується записами трудової книжки, та відповідає положенням ст. 46 Закону 889, якою визначені періоди роботи, що зараховуються до стажу державної служби. 
Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 мала право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ з урахуванням положень п. 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII, а тому після смерті матері неповнолітній син ОСОБА_2 , який перебував на її утриманні, отримав право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
При цьому суд враховує, що пункт 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) встановлює, що при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.
Отже, саме Пенсійний фонд та його територіальні органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.
Тобто, орган Пенсійного фонду повинен був роз`яснити позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і за Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Доводи апелянта фактично зводяться до правомірності рішення, що оскаржується, позаяк за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника має обчислюватися саме з розміру пенсії за віком та спростовані приведеними вище висновками суду.
В силу положень ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.01.2024 № 025250005559 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника та протокольне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.01.2024 № 025250005559 про призначення пенсії утриманцю ОСОБА_2 у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, вирішуючи вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії утриманцю ОСОБА_2 , то суд першої інстанції доцільно врахував, що позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії в ГУ ПФУ у Вінницькій області, тому саме цей пенсійний орган володіє матеріалами пенсійної справи та здійснює йому нарахування й виплату пенсії.
Обраний судом першої інстанції у даному випадку спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення його в правах.
Відтак, похідна вимога підставно та обгрунтовано задоволена судом першої інстанції у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2024 та призначити з 11.01.2024 пенсію утриманцю ОСОБА_2 у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 у розмірі 70% її суддівської винагороди, обчисленої відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.