ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Номер справи: 766/1721/23        
Номер провадження: 22-ц/819/309/24
Головуючий у першій інстанції Зуб І.Ю.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року                                                        м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В. 
суддів: Бездрабко В.О.,
Радченко С.В.,
секретар Андреєва В.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дабіжа Олена Анатоліївна, та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Харченко Дмитро Миколайович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дабіжа Олена Анатоліївна, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна, визнання права власності, виділ у власність, стягнення аліментів,
встановив:
У липні 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дабіжа Олена Анатоліївна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна, визнання права власності, виділ у власність, стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 21 грудня 2012 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька – ОСОБА_3 .
Сімейне життя між нею та позивачем не склалося, на момент звернення з позовом ведення спільного господарства припинено, а шлюб має бути розірвано, оскільки подальше сімейне життя суперечитиме як її інтересам, так і інтересам відповідача.
Під час перебування у шлюбі від результату спільної праці вони з відповідачем мали певні заощадження, за які було придбано нерухоме майно, відкрито депозитні рахунки.
Так, 18.05.2021 року за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а 20.11.2021 року було набуто право власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказане нерухоме майно було оформлено та зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .
В період шлюбу за рахунок спільних заощаджень на ім`я ОСОБА_2 було відкрито депозитні рахунки в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк» (Monobank), Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», Sportbank, Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», Екобанку, загальна сума коштів, які наявні на усіх банківських рахунках становить приблизно 3 000 000 (три мільйона) грн.
Враховуючи, що спірна квартира та будинок набуті за час шлюбу, кошти на банківські рахунки було внесено в період перебування у шлюбі, це майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому вона має право на поділ спільного майна шляхом виділення частки квартири, частки будинку та від загальної суми коштів, які наявні на банківських рахунках.
Після фактичного розірвання шлюбних відносин, донька проживає з нею, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ російської федерації на територію України вона з дитиною була вимушена виїхати до Англії, по теперішній час утримує дитину самостійно, намагається забезпечити всім необхідним, зокрема продуктами харчування, одягом, оплатити дошкільні заняття доньки, тренування. На забезпечення належного рівня життя дитини в середньому витрачає 32 879,58 грн на місяць.
Вона має тяжке захворювання та потребує постійного дорогого лікування; через погане самопочуття, постійні обстеження не може повноцінно працювати, отримувати дохід для забезпечення достатнього рівня життя доньки.
Враховуючи, що на банківських рахунках відповідача наявна сума в розмірі 3 000 000 (три мільйона) грн, вважає, що батько дитини має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 10 прожиткових мінімумів кожного місяця, що станом на 2023 рік становить 22 720 грн.
Посилаючись на вищевикладене та з врахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про зміну предмета позову просила суд: шлюб, зареєстрований 21 грудня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис за № 1111 (свідоцтво про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 ), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвати; здійснити поділ трикімнатної квартири загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати за нею право власності на частину цієї квартири; здійснити поділ садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: визнати за нею право власності на частину садового будинку; 
 Визнати спільною сумісною власністю подружжя Безсмертних грошові кошти, що обліковуються на банківських розрахункових та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , а саме: - 575 656, 06 грн – на рахунку номер НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»; - 594 390, 53 грн – на рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у АТ «УніверсалБанк»; - 580 000, 00 грн – на рахунках НОМЕР_5 та НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ»; - 512 703, 00 грн – на рахунках НОМЕР_7 та НОМЕР_8 в АТ «Укргазбанк»; - 530 946, 94 грн – на рахунку НОМЕР_9 в АТ «Укргазбанк»; - 550 547, 19 грн – на рахунку НОМЕР_10 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк». Виділити їй у власність 1/2 частину грошових коштів, що обліковуються на банківських розрахункових та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , а саме: - 287 828, 03 грн – на рахунку номер НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»; - 297 195, 27 грн – на рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у АТ «УніверсалБанк»; - 290 000, 00 грн – на рахунках НОМЕР_5 та НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ»; - 256 353, 00 грн – на рахунках НОМЕР_7 та НОМЕР_8 в АТ «Укргазбанк»; - 265 473, 47 грн – на рахунку НОМЕР_9 в АТ «Укргазбанк»; - 275 273, 60 грн – на рахунку НОМЕР_10 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк».
Стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 1 672 123, 37 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що станом на 2023 рік становить 22 720 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та постановлено: шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) зареєстрований 21.12.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1111 - розірвати.
Здійснити поділ трикімнатної квартири загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме:
- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Здійснити поділ садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме:
- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати за за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Виділити у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) 1/2 частину грошових коштів, що обліковуються на банківських розрахункових та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме:
- 287 828, 03 грн – на рахунку номер НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»;
- 297 195, 27 грн – на рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у АТ «УніверсалБанк»;
- 290 000, 00 грн – на рахунках НОМЕР_5 та НОМЕР_6 в АТ «ПУМБ»;
- 256 353, 00 грн – на рахунках НОМЕР_7 та НОМЕР_8 в АТ «Укргазбанк»;
- 265 473, 47 грн – на рахунку НОМЕР_9 в АТ «Укргазбанк»;
- 275 273, 60 грн – на рахунку НОМЕР_10 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк».
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) грошові кошти, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в сумі 1 672 123 ( один мільйон шістсот сімдесят дві тисячі сто двадцять три гривні 37 коп).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) судовий збір у розмірі 9 125,60грн (дев`ять тисяч сто двадцять п`ять гривень 60 коп.) та на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн(одна тисяча сімдесят три гривні 60коп.).
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дабіжа Олена Анаталіївна, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що станом на 2023 рік становить 22 720 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Доводи скарги мотивовано тим, що при ухвалені рішення в частині стягнення аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги реальне матеріальне становище відповідача, зокрема те, що хоча останній офіційно непрацевлаштований, він має власну справу з продажу морепродуктів через мережу інтернет без здійснення реєстрації відповідної діяльності.
В матеріалах справи наявні банківські виписки по карткових рахунках відповідача, з яких вбачається, що до моменту звернення позивачкою до суду, відповідач отримував та витрачав значні суми коштів, всупереч відсутності офіційного доходу.
Зазначила що законодавчо визначено рівні обов`язки батька і матері щодо утримання дитини. Так, відповідач є працездатною, здоровою, дієздатною особою, що не має на утриманні інших дітей або повнолітніх непрацездатних осіб, а отже повинен здійснювати свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, в той час як вона протягом тривалого періоду утримує доньку самостійно, маючи тяжке захворювання, яке не дає їй змоги повноцінно працювати і забезпечити необхідне утримання на належному рівні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Харченко Дмитро Миколайович, просить рішення суду першої інстанції в частині поділу спільно нажитого майна подружжя скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Доводи скарги мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції щодо складу спільно нажитого ним та позивачкою в період зареєстрованого шлюбу майна не відповідає обставинам справи та зроблений при неправильному застосуванні норм матеріального права. Зокрема, скаржник вказує на те, що садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки 23.07.2011 року він (відповідач) вступив до членів садового товариства «Експрес» замість свого батька, який в свою чергу був членом цього товариства з 07 червня 1993року, та в період з 23.07.2011 року по 31.08.2021 року сплачував передбачені статутом товариства внески, набувши таким чином право власності на садовий будинок лише після повної сплати всіх пайових внесків. Вважає, що суд не врахував положення Закону України «Про кооперацію» щодо підстав для набуття членом кооперативу права власності на майно кооперативу та не зважив на те, що шлюб між ним та позивачкою був зареєстрований 21.12.2012 року, тобто через 20 років після вступу в садове товариство первісного члена садового товариства «Експрес», а згідно із книжкою члена садового товариства оплата пайових внесків припинилася в грудні 2019 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі пайові внески сплачувалися лише протягом 7 років.
На думку скаржника, суд не взяв до уваги той факт, що квартира АДРЕСА_1 була придбана після продажу іншого належного відповідачу об`єкта нерухомості, який він придбав за кошти своїх батьків та сестри, оскільки власних заощаджень не мав, і неправильно виходив із моменту виникнення права власності на спірне нерухоме майно, не врахувавши положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та висновків Верховного Суду щодо застосування вказаного Закону, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати від 12 березня 2019 року, у справі №911/3594/17 та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року , справа №910/10987/18.
Скаржник вважає, що суд необґрунтовано визнав належними та допустимими доказами диски, які були долучені до матеріалів справи на підтвердження обставин щодо відкритих на його ім`я рахунків у банківських установах та які, на його думку, не відповідають вимогам статті 100 ЦПК України про електронні докази та не можуть підтверджувати факт набуття сторонами в період шлюбу права на грошові кошти у розмірі 3 344 246,74 грн.
Крім того вказав, що судом не враховано, що всі договори банківських вкладів, були укладені ним в період з 23 березня 2023 року по 23 червня 2023 року, тобто в період окремого проживання сторін у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачки адвокат Дабіжа О.А. викладені в ній доводи не визнала, рішення суду в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя просила залишити без змін.
Зміст поданих кожним із сторін апеляційних скарг свідчить про те, що предметом перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку є рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів щодо визначеного судом розміру аліментів та в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.
Рішення суду в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу жодною із сторін не оскаржено та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Рішення суду в оскарженій частині мотивовано тим, що садовий будинок загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою:  АДРЕСА_2  та трикімнатна квартира загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_3   є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними, і підлягають поділу між сторонами, оскільки на час реєстрації права власності на садовий будинок та на час придбання трикімнатної квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому у них на підставі статей 331,368, 384 ЦК України та відповідно до положень статей 60, 65 СК України виникло право спільної сумісної власності на це нерухоме майно. При цьому суд вважав, що відповідач не спростував належними та достатніми доказами презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя. Судом встановлено також, що відповідно до відомостей наданих банківськими установами на вимогу суду, на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача в період зареєстрованого шлюбу із позивачкою, перебували грошові кошти, загальний розмір яких становить 3 344 246, 74 грн, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак якими відповідач розпорядився на власний розсуд, а не в інтересах сім`ї.
При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, а стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доходу відповідача, який дозволив би сплачувати аліменти в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вказавши, що такий розмір не буде заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати потребам дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину та обов`язок обох батьків її утримувати.
В процесі розгляду справи судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21.12.2012 року, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис за № 1111.
Встановлено і не заперечувалось учасниками справи, що сторони проживають окремо.
При цьому дата, із якої подружжя Безсмертних проживає окремо судом не встановлена та в рішенні не наведена.
Позивачка у позовній заяві вказала про припинення ведення спільного господарства подружжя на момент звернення до суду із вказаним позовом (17.07.2023року), а відповідач вважає, що подружжя проживає окремо з 24 лютого 2022року- моменту введення в Україні воєнного стану.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після припинення батьками сімейних відносин проживає з матір`ю.
Наведений факт визнано обома сторонами.
На час звернення позивачкою до суду із цим позовом та на час вирішення судом спору відповідач, будучи працездатним, офіційного місця роботи не мав, останній запис у виданій йому трудовій книжці свідчить про те, що ОСОБА_2 звільнився зі служби у лавах Національної поліції України 29.12.2021року.
18 травня 2021 року на ім`я ОСОБА_2  придбана трикімнатна квартира загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_3 , про що був укладений та нотаріально посвідчений відповідний договір купівлі-продажу. Право власності відповідача на вказану квартиру зареєстроване в установленому законом порядку18.05.2021 року (т.1, а. с. 11-16). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2021 року на ім`я відповідача зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).
Підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на садовий будинок зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 61844940, державного реєстратора виконавчого комітету Музиківської сільської ради Херсонської області від 25.11.2021року, а документами, поданими для державної реєстрації- довідку, видану СТ «Експрес» 31.08.2021 року про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Із наданої суду копії книжки члена садівничого товариства № 287 судом встановлено, що з 23.07.2011 року ОСОБА_2 був прийнятий членом садівничого товариства «Експрес» замість вибулого члена товариства ОСОБА_4 , свого батька.
На підставі ухвали суду про витребування доказів банківськими установами надано наступну інформацію та диски із відомостями про рух коштів на рахунках, відкритих на ім`я відповідача, на підставі яких встановлено, що 23 червня 2023 року АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_2 було відкрито рахунок номер НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC00088029366, на якому на момент надання інформації зберігалося 575 656, 06 грн; 23 червня 2023 року АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_2 , зокрема, було відкрито два рахунки за номером НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , на які здійснено зарахування коштів в сумі 580 000 грн на депозит згідно з договором №90.30.0002641912 від 23.06.2023. 25 вересня 2023 року у зв`язку із закінченням договору №90.30.0002641912, ОСОБА_2 здійснив повернення коштів депозиту із відсотками в сумі 594 390, 53 грн. Депозитні рахунки закриті станом на день надання виписки.
У відповідності до виписки №КНО-07.8.6/4872БТ від 19.10.2023, виданої АТ «ПУМБ», на ім`я ОСОБА_2 є два депозитні рахунки за номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . 23 березня 2023 року ОСОБА_2 здійснив перерахування коштів в сумі 550 000 грн на вкладний рахунок згідно депозитного договору №313655968 та 22 червня 2023 року повернув кошти. Згідно із додатком 3 до виписки 22 червня 2023 року здійснив перерахування коштів в сумі 580 000 грн на вкладний рахунок згідно депозитного договору №315932348 та повернув кошти 23 вересня 2023 року. Рахунки закриті станом на день надання виписки.
З довідки №БТ-11081 від 19 жовтня 2023 року, виданої АТ «Укргазбанк» судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 є два вкладні (депозитні) рахунки за номерами НОМЕР_7 та НОМЕР_8 . Згідно із додатками до довідки 27 березня 2023 року ОСОБА_2 розмістив депозит на 3 місяці в сумі 400 000 грн. Після закінчення строку депозиту, 10 липня 2023 року ОСОБА_2 повторно розмістив депозит у сумі 512 706 грн.
Станом на 19 жовтня 2023 року вкладні (депозитні) рахунки ОСОБА_2 закрито, залишки на депозитних та карткових рахунках складають 0 грн.
Відповідно до виписки №5766/47.7-БТ від 29.12.2023, наданої АТ «Таскомбанк», 28 березня 2023 року ОСОБА_2 здійснив зарахування коштів на рахунок номер НОМЕР_10 згідно із депозитним договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в сумі 500 000 грн та 30 вересня 2023 року отримав кошти із відсотками в сумі 550 547, 19 грн.
З виписки по рахунку НОМЕР_13 в період з 30 вересня по 03 жовтня 2023 року судом встановлено, що ОСОБА_2 зняв кошти депозиту. Станом на день надання виписки залишки на рахунках складають 0 грн.
Загальна сума грошових коштів, що зберігалися на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача відповідно до відомостей банківських установ, становить 3 344 246, 74 грн.
Відповідач заперечує статус придбаного в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою майна як майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, та заявив про те, що це майно є його особистою приватною власністю, оскільки набуто за кошти, які належали йому особисто, а депозитні рахунки були відкриті ним в період фактичного припинення шлюбних відносин із позивачкою та їх окремого проживання.
На підтвердження своїх доводів та заперечень відповідач надав суду: копію депозитного договору, за умовами якого 11.10.2013 року ОСОБА_5 (батько відповідача) уклав з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268, на який були зараховані грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року; копію депозитного договору, за умовами якого 11.10.2013 року ОСОБА_6 (мати відповідача) уклала з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268, на який було зараховано грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року; копію договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 29.05.2020року, за умовами якого ОСОБА_2 (відповідач) продав належну йому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та посвідченого нотаріально 12.06.2015 року, квартиру АДРЕСА_5 , за 856 092грн; копію довіреності, виданої та нотаріально посвідченої 01.07.2016 року, якою ОСОБА_7 (сестра відповідача) уповноважила ОСОБА_2 продати (обміняти, передати в оренду, заставляти (передавати в іпотеку) тощо) за ціну та на умовах за його розсудом належну їй квартиру АДРЕСА_6 , відкрити на її ім`я у будь-якій банківській установі поточний або депозитний рахунок для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу щодо вказаного майна, розпоряджатися та користуватися за своїм розсудом вказаними рахунками, отримувати пластикові картки і ПІН-коди, отримувати нові кратки у зв`язку із закінченням строку їх дії, блокувати їх та розпоряджатися пластиковими картками за своїм розсудом, закривати рахунок у випадку необхідності; купити від її імені за ціну та умовах за її розсудом квартиру (частину квартири), зареєструвати право власності на придбане майно; копію договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 26.02.2021року, за умовами якого ОСОБА_2 , як довірена особа ОСОБА_7 , від її імені продав, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , за 165 200,00грн; розписку, видану відповідачем 26.02.2021року, про отримання ним від ОСОБА_8 грошових коштів за продану квартиру у сумі 22 500 доларів США; копію книжки члена садівничого товариства «Експрес» №287 та копію Статуту садового товариства «Експрес», зареєстрованого в установленому законом порядку 29.07.2011року.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами є: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З огляду на наведені положення норм права, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені судом першої інстанції обставини, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, між сторонами виник спір, зокрема щодо розміру належних до сплати відповідачем на утримання доньки грошових коштів, який підлягає вирішенню судом.
За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, державою визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За приписами частини третьої статті 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Враховуючи, що розмір заробітку (доходу) відповідача на час вирішення судом порушеного позивачкою питання про стягнення з нього аліментів судом першої інстанції не встановлений, а твердження позивачки про отримання ним доходів від підприємницької діяльності належними та достатніми доказами не підтверджено та вони є припущенням останньої, яка одночасно стверджує, що грошові кошти, які зберігалися на рахунках, відкритих у банківських установах на ім`я відповідача, є спільним майном подружжя, колегія суддів не вбачає правових підстав для збільшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів та погоджується з висновком суду про те, що витрати на утримання дитини, які відбуваються на власний розсуд матері (позивачки), про які вказано у позовній заяві, не можуть бути єдиною підставою для стягнення з батька (відповідача) аліментів у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, без доведення можливості відповідача їх нести.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції і ґрунтуються на встановлених судом обставинах щодо набуття відповідачем права власності на нерухоме майно та грошові кошти, однак наведені обставини правильно не враховані судом при визначенні розміру аліментів, оскільки мали місце в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, коли відповідач мав місце роботи та відповідний дохід, джерело походження якого позивачка під сумнів не ставила.
На думку колегії суддів, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував усі передбачені нормами сімейного законодавства обставини, в тому числі і стан здоров`я позивачки та стягнув із відповідача аліменти, розмір яких відповідає мінімальному рекомендованому законом розміру, не встановивши при цьому достатність заробітку (доходу) платника як це передбачено частиною другою статті 182 СК України, та роз`яснив позивачці, що у разі зміни матеріального стану відповідача вона вправі в порядку, передбаченому статтею 192 СК України звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки не ґрунтуються на належних та достатніх доказах та нормах права і як такі, що висновків суду першої інстанції щодо позовних вимог про стягнення аліментів не спростовують, підлягають відхиленню.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження№ 14-325цс18) та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Установивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 , куплена сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по частині.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що спірна квартира, загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м. придбана за грошові кошти, які отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_5 та в свою чергу була придбана за кошти його батьків, а також за кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_6 та належала його сестрі, наведеного висновку суду першої інстанції не спростовують, так як факт передачі батьками чи сестрою грошових коштів відповідачеві та умови, на яких вони могли бути переданими ОСОБА_2 належними та достатніми доказами не підтвердив, в той час як продана ним квартира АДРЕСА_5 , куплена на ім`я останнього 12.06.2015 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою, а грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_6 , власником якої була ОСОБА_7 , сестра відповідача, за законом належать останній, а не особі, яка здійснювала продаж квартири від імені власника на підставі довіреності.
Також суд першої інстанції правильно вважав, що за позивачкою підлягає визнанню право власності на частку садового будинку, загальною площею 114, 2 кв. м, оскільки відповідачем не спростовано, що садовий будинок побудовано за час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти.
З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.
Однак ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільної сумісної власності на зазначене майно.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами набуття спірного майна за особисті кошти.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що право власності на садовий будинок не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки ґрунтується на членстві в кооперативі, не підтверджені матеріалами справи.
Урахувавши ту обставину, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на ім`я відповідача на підставі рішення державного реєстратора Хмари Л.А. Виконавчого комітету Музиківської сільської ради Херсонської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2021 року, тобто під час шлюбу сторін, суд першої інстанції правильно вважав, що садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя і ці обставини відповідачем не спростовані, як того вимагає норма статті 60 СК України, встановлюючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Саме відповідач, крім власних заперечень, повинен був би надати докази того, що це майно є його особистою власністю. Втім, таких належних і достатніх доказів на спростування вимог позивачки, суду не надано.
Так, із наданого відповідачем Статуту садового товариства «Експрес» та книжки члена садового товариства «Експрес» №287 встановлено, що це товариство створено на базі Херсонського відділення Одеської залізниці відповідно до рішення установчих загальних зборів членів колективного садівництва від 26.07.1988року.
Садове товариство «Експрес» у своїй діяльності керується нормами Конституції України, Законом України «Про об`єднання громадян», Земельним та Цивільним Кодексами України, іншими законодавчими актами України і цим Статутом (пункт 4 Статуту).
Відповідно до пункту 5 Статуту метою, основними засадам створення і діяльності садового товариства «Експрес» є задоволення і захист законних суспільних, економічних та інших інтересів його учасників для належного утримання і цільового використання земельних ділянок членів товариства та майна загального користування, своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів і податків, передбачених діючим законодавством та статутними документами.
Відповідно до положень Статуту садового товариства «Експрес» індивідуальні земельні ділянки членів товариства використовуються для закладення багаторічних насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків (в тому числі з опаленням), господарських споруд (для утримання домашніх птахів та худоби, збереження господарського інвентаря, теплиці, погреби, гаражі тощо), (пункт 9 Статуту).
Власністю товариства можуть бути належні йому майстерні, сільськогосподарська техніка і транспортні засоби, робочий або продуктивний переробний пункт, торгівельні кіоски, столярні й ремонтні майстерні, інші засоби виробництва, водоводи, лінії електропередач, обладнані за кошти товариства (пункт 22 Статуту).
Пунктами 18-19 Статуту садового товариства «Експрес» врегульовано питання виключення членів товариства із складу садового товариства та передбачено, що особі, виключеній із членів товариства, за її згодою відшкодовується вартість будинку та інших споруд, насаджень і посівів, що знаходяться на виділеній йому земельній ділянці відповідно до акту оцінки вартості.
Особа, що прийнята в члени товариства замість вибулого (виключеного) члена товариства зобов`язана внести товариству вступний внесок, суми цільових внесків, вартість будинку та інших споруд, плодово-ягідних насаджень.
Прийняті в члени товариства спадкоємці, члени (колишні члени) родини від сплати вступного внеску звільняються. В цьому випадку спадкоємець сплачує витрати на переоформлення відповідних документів.
Аналіз наведених положень Статуту товариства дає підстави зробити висновок про те, що зведені на індивідуальних земельних ділянках садові будинки є власністю членів товариства, а садове товариство «Експрес» може набути таке право лише у випадку відшкодування вартості майна члену товариства, який вибув.
Стверджуючи про те, що у нього виникло право особистої приватної власності на садовий будинок, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що спірний садовий будинок був зведений, а пайовий внесок внесений не в період зареєстрованого шлюбу із позивачкою та не за спільні кошти подружжя.
Посилаючись на частину першу статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003року №1087-ІУ, якою Закон доповнено згідно із Законом №1448-УІ від 04.06.2009року та якою передбачено, що у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна, скаржник не зазначає про положення цієї норми права стосовно того, що право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону та не обґрунтовує застосування цього Закону до правовідносин, що виникли між сторонами, зважаючи на те, що Статут садового товариства «Експрес» не містить положень про набуття ним права власності на садові будинки як зведені ним за рахунок паїв членів товариства, як і не містить положення про те, що садове товариство за своєю організаційно-правовою формою створено як кооператив.
Натомість усі наведені вище встановлені судом обставини свідчать про те, що садове товариство «Експрес» не було власником спірного садового будинку, реєстрація права власності на який відбулася вперше на ім`я відповідача в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою. Не підтверджено належними та допустимими доказами і та обставина, що спірний садовий будинок належав на праві власності батькові відповідача, хоча він і був членом СТ «Експрес» з 1993року.
Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог позивачки про поділ між подружжям грошових коштів як набутих в період зареєстрованого шлюбу.
Зокрема, не заперечуючи факт відкриття рахунків у банківських установах, в тому числі депозитних рахунків, в період зареєстрованого шлюбу із позивачкою, а також розмір зарахованих на рахунки грошових коштів та факт розпорядження цими рахунками на свій розсуд, відповідач стверджує про те, що рахунки були відкриті ним під час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 24 лютого 2022року, моменту введення в Україні воєнного стану та виїзду позивачки з донькою в Англію, де вони проживають до теперішнього часу, тому ці грошові кошти належать йому на праві особистої приватної власності.
Дійсно, відповідно до частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Встановлення режиму окремого проживання врегульовано статтею 119 СК України, якою передбачено, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.
Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.
У разі встановлення режиму окремого проживання:
1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі;
2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка (стаття 120 СК України).
Проте відповідач рішення суду про встановлення для подружжя Безсмертних режиму окремого проживання не надав і таке судом постановлено не було, а виїзд позивачки із донькою до Англії у зв`язку з введенням в Україні дії воєнного стану 24 лютого 2022 року є вимушеним та відповідає положенням частини другої статті 3 СК України про те, що подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Позивачка в позовній заяві зазначила, що «на даний момент ведення спільного господарства між сторонами припинено», однак навіть з врахуванням того, що договір про надання правової допомоги нею з адвокатом Дабіжею О.А. укладено 20.06.2023 року, а позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 17.07.2023року, відкриття відповідачем депозитних рахунків у березні 2023 року відбулося в період, у який режим їх спільного проживання із застосуванням передбачених статтею 120 СК України наслідків встановлення режиму окремого проживання подружжя відповідачем не доведено.
Крім того відповідач не доводив, що грошові кошти, які він передавав банківським установам для відкриття банківських рахунків у березні 2023року набуті ним не в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою, а отримані в період, коли вони проживали окремо та є його особистими коштами. Вказані обставини необхідно було доводити, враховуючи, що розмір грошових коштів переданих банківським установам для відкриття депозитних рахунків є значним, тому доречними є твердження позивачки, що ці грошові кошти накопичилися під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Отже, зважаючи на те, що відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності сторін на спірне майно, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за сторонами право власності за кожним по 1/2 частині спірного нерухомого майна та грошових коштів у порядку статей 60, 70 СК України та враховуючи, що відповідач розпорядився депозитними вкладами у встановленому судом розмірі проти волі позивачки під час розгляду справи судом, стягнув із відповідача на користь позивачки частину цих грошових коштів.
При цьому суд першої інстанції правильно врахував інформацію щодо руху грошових коштів на рахунках відповідача, надану деякими банківськими установами на запит суду в електронному вигляді на диску SD-R як додатки до основної інформації, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Проте відповідач не ставить під сумнів відповідність неналежно оформленої, на його думку, електронної копії рахунків, відкритих на його ім`я, оригіналу та не спростовує викладену в них інформацію щодо розміру переданих банківським установам грошових коштів та часу відкриття рахунків і розпорядження ними.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює рішення суду першої інстанції та не ухвалює нове судове рішення, відсутні передбачені частиною 13 статті 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дабіжа Олена Анатоліївна, та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Харченко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024 року в оскарженій частині- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді В.О.Бездрабко

С.В.Радченко

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року
Суддя Л.В.Пузанова