ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року	Львів	Справа № 140/3199/24 пров. № А/857/15728/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді -                                                   Ніколіна В.В.,
суддів -                                                             Гінди О.М., Матковської З.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року (суддя - Ковальчук В.Д., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,-

                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у березні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: виключити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (або її правонаступника у випадку реорганізації). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач, володіючи відомостями про вік позивача та зазначаючи дату його народження в контракті (02.03.2004), грубо порушив процедуру укладення контракту, адже останній повинен укладатися із особами, які досягли 18 років. Натомість контракт укладений із позивачем, якому було лише 17 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).  Відтак в силу закону укладений Контракт є нікчемним. Позивач вважає, що в силу закону укладений нікчемний Контракт не повинен породжувати жодних наслідків і скасування цих наслідків (накази про прийняття та зарахування на посаду у військовій частині) судом цьому були зайвим підтвердженням.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що контракт є нікчемним в силу імперативної норми закону щодо можливості укладення контракту з 18 років, а отже усі похідні накази та дії які виходять із даного контракту є протиправними та незаконними, власне внаслідок чого і було скасовано наказ про зарахування позивача до особового складу військової частини. Вказує, що нікчемний контракт не може породжувати жодних правових наслідків у вигляді видачі наказу про зарахування позивача до списків особового складу та проходження військової служби.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 25.02.2022 ОСОБА_1 та Міністерство оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Територіального управління " ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_2 уклали контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу до оголошення демобілізації.
На підставі контракту позивача було зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 наказом від 25.02.2022 №2. Позивачу присвоєне військове звання солдат на посаді стрілець 2 відділення 1 взводу 3 роти.
01.03.2022 позивач склав військову присягу, а 26.02.2022 отримав зброю, що підтверджується відомостями з військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 25.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При укладенні контракту позивач надав паспорт громадянина України, РНОКПП, із яких вбачаються такі персональні дані позивача як прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, місце реєстрації.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач, володіючи відомостями про вік позивача та зазначаючи дату його народження в контракті (02.03.2004), грубо порушив процедуру укладення контракту, адже останній повинен укладатися із особами, які досягли 18 років. Натомість контракт укладений із позивачем, якому було лише 17 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).  Відтак в силу закону укладений Контракт є нікчемним.
Позивач оскаржував протиправність дій відповідача у Волинському окружному адміністративному суді (справа № 140/32023/23) і рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 21 січня 2024 року було визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 в частині зарахування до особового складу та призначення на посаду позивача.  
Після набрання рішенням суду законної сили позивач подав до відповідача рапорт про звільнення його зі служби, однак отримав на цей рапорт відмову від 26 лютого 2024 року  відповідача про  виключення зі списків військової частини.
Вважаючи відмову про  виключення зі списків військової частини протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що військовою частиною НОМЕР_1 правомірно відмовлено у виключенні зі списків особового складу військової частини.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, з 5:00 год. 24.02.2022 року строком на 30 днів по всій території України введено воєнний стан.
Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від 03.03.2022 №2105-IX, постановлено:
1. Оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація).
2. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
3. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Абзацом 2 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
На підставі частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
На підставі частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
На підставі частини третьої статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частина шоста статті 2 Закону №2232-ХІІ визначає види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Призовний вік громадян встановлений у частині першій статті 15 Закону №2232-XII, яка визначає, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2232-XII громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
На підставі пункту 254 Положення, доукомплектування особовим складом Збройних Сил України в особливий період здійснюється за рахунок призову військовозобов`язаних, громадян призовного віку чоловічої статі та резервістів, а також прийому громадян на військову службу за контрактом.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у зв`язку з введенням воєнного стану та загальної мобілізації в Україні на військову службу за призовом можуть бути залучені особи, які досягли призовного віку, а саме 18 років.
Станом на час укладення контракту 25.02.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось повних 17 років 11 місяців 25 днів (паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 30.09.2022).
На думку апелянта Контракт за своєю юридичною природою та правовими наслідками є правочином, позивач не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для його укладення, а тому для відновлення та захисту порушеного права позивача необхідно припинити фактичну дію нікчемного Контракту звільнивши позивача з військової служби та з лав Збройних Сил України.
Стосовно наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 221 ЦК України, правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензій другій стороні.
Батьки позивача не заявляли претензій військовій частині, відповідно контракт був ними схвалений, а тому вважати такий контракт нікчемним, не має підстав.
Щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини варто зазначити, що згідно з пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану):
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
ґ) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
д) через службову невідповідність;
е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права обіймати певні посади;
ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
з) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
и) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;
і) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади";
ї) у зв`язку з встановленням невідповідності військовослужбовця вимогам проходження військової служби, визначеним частиною шостою статті 20-2 цього Закону, чи визнанням його таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону;
й) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
ОСОБА_1 просить виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , однак підстав, зазначених у  2  5  26   "Про військовий обов`язок та військову службу", в рапорті про його звільнення ОСОБА_1 не навів, а тому військовою частиною НОМЕР_1 правомірно відмовлено у виключенні зі списків особового складу військової частини.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №140/3199/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська