Дата документу 22.10.2024 Справа № 2-1401/11

Запорізький апеляційний суд
 
Єдиний унікальний № 2-1401/11                 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльніков Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1816/24 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 жовтня 2024 р.       м. Запоріжжя 
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В.
суддів Полякова О.З.,
Подліянової Г.С.,
секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу заскаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, заінтересована особа: ТОВ «ДЕБТ ФОРС» , 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Семенов Олексій Володимирович, на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2024 року,
ВСТАНОВИВ: 
У липні 2024 року  ОСОБА_1 , інтереси якого представляв адвокат Семенов О.В., звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П.
Зазначав, що 16.05.2024  приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. відкрито виконавче провадження №75054962  з примусового виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Про відкриття Виконавчого провадження Боржнику стало відомо 05.06.2024. Після ознайомлення з матеріалами Виконавчого провадження стало відомо, що приватний виконавець відкрила виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , який на момент відкриття Виконавчою провадження мав зареєстроване місце проживання у м. Запоріжжя, та має статус «внутрішньо переміщеної особи» з фактичним місцем проживання у Київській обл., с. Софіївська Борщагівка. Відповідно до ч, 1 ст. 24  Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем а місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, наш поширюються їхні функції, належить стягувачу. Отже, Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Д.П. не мала повноважень для проведення виконавчих дій стосовно Боржника, який має зареєстроване місце проживання поза виконавчим округом міста Києва. 
Просив у скарзі поновити строк для оскарження рішення приватного, визнати протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 16.05.2024 про відкриття виконавчого провадження №75054962 стосовно ОСОБА_1 , зобов`язати приватного виконавця усунути порушення шляхом винесення постанови про повернення виконавчого листа № 2-1401/11, вданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 31.01.2012, за яким стягувачем є ТОВ «ДЕБТ ФОРС», та стягнути судові витрати (а.с.103-104).
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що приватний виконавець Мойсеєнко Д.П. діяла відповідно до вимог чинного закону в межах її повноважень, оскільки боржник є ВПО та зареєстрований у м. Запоріжжі, а відтак виконавче провадження підлягало відкриттю у м. Запоріжжі, а не у м. Києві.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника боржника, заперечення приватного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні скарги  ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що   виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна боржника, оскільки за вибором стягувача місцем відкриття виконавчого провадження може бути місцезнаходження майна боржника. В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначив, що рухоме майно боржника, яке є предметом застави (транспортний засіб марки HONDA, модель ODYSSEY, державний номерний знак НОМЕР_1 ), та на яке стягувач просив звернути першочергове стягнення, фактично перебуває за адресою: м. Київ, вул. Іртиська, 66. На підтвердження того, що майно перебуває у м. Києві, стягувач до заяви про відкриття виконавчого провадження долучив відповідні докази.
Такі висновки суду першої інстанції є правомірними.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусовому виконанню відповідно до вказаного Закону підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).
Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, при виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Встановлено, що 16 травня 2024 року до приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. звернулося ТОВ «ДЕБТ ФОРС» із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1401/11, виданого 31 січня 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ДЕБТ ФОРС») заборгованості за кредитним договором № від 29.02.2008 у розмірі 697 065,84 гри. (а.с.136 оборот – 138).
Виконавчі документи подано приватному виконавцю виконавчого округу м. Киева Мойсеєнко Д.П. за адресою місцезнаходження майна боржника, де, як стало відомо стягувачу, знаходиться заставний транспортний засіб боржника, на який стягувач просив звернути першочергове стягнення, про що зазначив у заяві про відкриття виконавчого провадження. До заяви про відкриття виконавчого провадження долучені відповідні письмові докази на підтвердження факту знаходження автомобіля боржника, який перебуває у заставі, за адресою: м.Київ, вул.Ірпинська, і на який стягувач просив звернути першочергове стягнення (а.с.137, 141).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Далі – Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судовою провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з частиною другою статті 24 Закону, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому відповідно до частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Частиною третьої цієї статті Закону передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
В розділі III Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника – фізичної особи, місцезнаходженням боржника – юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника – юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця. 
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. 
За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржника, доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Відкриття виконавчого провадження з порушенням правил місця виконання рішення має наслідком порушення прав сторін, оскільки призводить до штучного збільшення витрат виконавчого провадження внаслідок віддаленості місцезнаходження органу чи особи, які здійснюють примусове виконання судового рішення, й безпосереднього місця вчинення виконавчих дій, що визначається місцем проживання, перебування боржника або місцезнаходженням його майна. Також виконання судового рішення не за місцезнаходженням майна боржника або його місця проживання ускладнює процес виконання та може призвести до порушення строків виконання судового рішення.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 824/97/22 (провадження № 61-11254ав22), від 27 липня 2023 року у справі № 824/17/23 (провадження № 61-2155ав23), на які заявник посилається в апеляційній скарзі, і в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 824/103/2020 (провадження № 61-8883ав20).
З огляду на зазначені положення та враховуючи, що згідно зі ст. 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад диспозитивності, за вибором стягувача місцем відкриття виконавчого провадження може бути місцезнаходження майна боржника.
В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначав, що рухоме майно боржника, яке є предметом застави (транспортний засіб марки HONDA, модель ODYSSEY, державний номерний знак НОМЕР_1 ), та на яке стягувач просив звернути першочергове стягнення, фактично перебуває за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підтвердження того, що майно перебуває в місті Києві, стягувач до заяви про відкриття виконавчого провадження долучив докази фотофіксації перебування автомобіля за вказаною в заяві адресою.
За змістом скарги, 03 червня 2024 виходом приватного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, буд. 66, було виявлено заставний транспортний засіб, який належить боржникові на праві приватної власності та є забезпеченням виконання ним своїх кредиторських зобов`язань перед стягувачем. В присутності співробітників патрульної поліції, транспортний засіб марки HONDA, модель ODYSSEY, державний номерний знак НОМЕР_1 , було вилучено у гр-на  ОСОБА_2 , який проживає за адресою:    АДРЕСА_1 , та який фактично користувався ним. Вилучений автомобіль було  арештовано у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», вилучено на штраф майданчик (а.с.141 оборот, 142), чим фактично підтверджені доводи стягувача про перебування майна боржника за вказаною адресою.
Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувачу належить право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Установивши, що місцем знаходження заставного майна боржника є м. Київ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приватний виконавець Мойсеєнко Д.П. діяла відповідно до вимог діючого законодавства в межах наданих їй законом повноважень. 
За таких обставин оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВ И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Семенов Олексій Володимирович, залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді О.З. Поляков 

Г.С. Подліянова