ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

6 листопада 2024 року                                                   м. Чернівці
справа № 718/1657/24
провадження №22-ц/822/843/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н. 
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 24.10.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальним договором № 24102023 від 24.10.2023 року, у відповідності до умов якого, АТ «Кредобанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває від АТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату АТ «Кредобанк».
Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу № 24102023 від 24.10.2023 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 325 039,72грн., з яких 187 062,21грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту; 137 977,51грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом.
Згідно п. 3.2. Договору факторингу, шляхом укладення Акту приймання-передачі прав вимоги до цього договору, сторони підтверджують здійснення фактичної передачі АТ «Кредобанк» у власність ТОВ «ФК «ЄАПБ» та прийняття ТОВ «ФК «ЄАПБ» у власність від АТ «Кредобанк» у день укладення даного Акту прав вимоги за кредитними договорами, щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі. Цей Договір є підтвердженням фактичного переходу від клієнта до фактора прав вимоги щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі відповідно до умов цього договору.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08.11.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЄАПБ» за кредитним договором № CL-296971 від 22 грудня 2020 року в розмірі 325 039,72грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № CL-296971 від 22 грудня 2020 року в розмірі 325 039,72грн., з яких: 187062,21грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту; 137977,51 грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом та 0 грн. - заборгованість в частині несплачених комісій, плат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № CL-296971 від 22 грудня 2020 року в розмірі 325 039,72грн., з яких: 187062,21 грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту; 137977,51 грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом та 0 грн. - заборгованість в частині несплачених комісій, плат.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати в розмірі 4 875,60грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2024 року постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1  зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві.
Посилається, що позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Розмір відсотків за їх використання с неспівмірно великим і таким, що не відповідає загальним умовам договору, що полягають у справедливості, добросовісності та розумності, що в свою чергу вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживач.
Зазначає, що з розрахунку вимог банку, який додано до позову, неможливо встановити суму, яку відповідач сплатив /перерахував позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, неможливо встановити чи були суми, здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зараховані для погашення тіла кредиту або процентів.
Вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів АТ «Кредобанк» (первісним кредитором) - відповідачу ОСОБА_1 , отже вимоги позивача є не доведеними.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 22.12.2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL-296971, відповідно до якого, відповідач отримав кредит в сумі 200 000 грн. на термін до 19.12.2025 року. 
Відповідно до Анкети - Заяви №CL-296971 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 18.12.2020 року, ОСОБА_1 надано кредитні кошти в сумі 200 000грн. 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-296971 від 22.12.2020 року за період з 24.10.2023 по 31.03.2024, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» не погашена, залишок заборгованості складає 325 039,72 грн.
Відповідно до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 24102023 від 24.10.2023 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Акту прийому - передачі прав вимог за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 24102023 від 24 жовтня 2023 року, АТ «Кредобанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває від АТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату АТ «Кредобанк». 
Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 24102023 від 24 жовтня 2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув прав грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № СL -296971 від 22.12.2020 року в сумі 325 039,72грн., з яких 187 062,21грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту; 137 977,51грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом та 0 грн. - заборгованість в частині несплачених комісій, плат. 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL-296971 про отримання відповідачем кредиту в сумі 200 000,00 грн. на термін до 19.12.2025 року. 
Також в матеріалах справи є Анкета - Заява №CL-296971 ОСОБА_1 від 18.12.2020 на отримання готівкового кредиту в сумі 200 000,00 грн.
Відповідно до ст. 638 ЦК України сторони досягли всіх істотних умов договору №CL-296971 від 22 грудня 2020 року про що свідчать їх підписи.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважав достатнім для задоволення позову. Однак, судом не було враховано наступне. 
Відповідно до ст.  76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст. статті 80, ч.1 ст.81, ст.89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. 
Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Вищевказані процесуальні обов`язки позивачем не виконані.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
У ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору №CL-296971 від 22 грудня 2020 року Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника яке міститься в п.2.4. Кредитного договору.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до вимог закону про отримання відповідачем зазначених кредитних коштів за кредитним договором.
Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів АТ «Кредобанк» (первісним кредитором) - відповідачу ОСОБА_1 , отже вимоги позивача є не доведеними.
З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитним договором, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним розрахунках за кредитним договором №CL-296971 від 22 грудня 2020 року.
До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25травня 2021року у справі №554/4300/16-ц,від 26 травня 2021року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. 
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про доведеність видачі відповідачу кредитних коштів та наявність, у зв`язку з цим заборгованості. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, про відмову в позові. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові. 
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у позові, з позивача слід стягнути на користь відповідача 7313,40 грн. судового збору за апеляційну скаргу. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2024 року скасувати. 
В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 7313,40грн. в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий  І.Б. Перепелюк

Судді:   Н.К. Височанська 
                       
                                                        І.Н. Лисак