РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/5792/24
Провадження № 22-ц/4815/1169/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи представника ОСОБА_1 – адвоката Повшука В.І. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в: 
У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області від 22 липня 2024 року з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони є батьками трьох дітей. Батько дітей самоусунувся від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення своїх синів. Діти перебувають на утриманні позивачки. Відповідач не надає допомоги на утримання  синів. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дітей в розмірі по 3 200 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення повноліття дітей.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь:
ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей:
- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
в розмірі по 3196 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2024 р. і до повноліття дітей.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Повшук В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1600 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач є інвалідом 3 групи та отримує пенсію у розмірі 2361 гривню, яка йде на лікування. Ніде не працює, оскільки важка праця та тривала ходьба протипоказана за станом здоров`я.
Крім того, відповідач проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 1941 року народження, яку й утримує.
Вказує, що місцевим судом не взято до уваги, що відповідач не ухилявся від отримання дітей, оскільки здійснював грошові перекази на рахунок позивачки, що підтверджується випискою по переказам.
Вважає, що ухвалене рішення порушує його право на охорону здоров`я, оскільки всупереч матеріальній та фізичній спроможності зобов`язує відшуковувати більшу суму коштів на аліменти, яку він реально не може виконати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Лук`янова М.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Вказує на те, що суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам та встановив істотні обставини справи на підставі чого обгрунтовано частково задовольнив позов. 
Зауважила, що відповідач стверджує про можливість сплачувати по 1600 гривень на кожну дитину, тобто 4800 гривень, що більш, як у двічі перевищує розмір пенсії, що опосередковано підтверджує наявність інших доходів.
Крім того стверджує, що апелянт не спростував достатність доходів, що підтверджується придбанням автомобіля.

У відповіді на відзив, яка не передбачена в стадії апеляційного перегляду та яку колегія суддів розцінює, як письмові пояснення, представник ОСОБА_1 – адвокат Повшук В.І. вказує, що аліменти присуджуються у частці від реального матеріального стану.
Зазначає, що автомобіль прийнятий за суму біля 25000 гривень в 2022 році, коли 5 квітня 2022 року набув чинності закон України про скасування зборів та податків за розмитнення для фізичних осіб в період військового стану. Кошти були взяті у борг, а сам автомобіль є спільним майном подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони з 12 листопада 2005 року перебувають у шлюбі (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 12.11.2005).
У шлюбі народилися:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 04.12.2006)
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 05.05.2010)
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 08.05.2014)

Сторонами не заперечується, що шлюб не розірвано, діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.
Реєстраційною карткою транспортного засобу стверджується, що 07.07.2022 року відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль Volkswagen Polo 2004 року випуску.
З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №904053 від 16.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності до 01 травня 2025 року. Дата чергового переогляду 04 (квітень) 2025 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).

Установивши, що діти сторін проживають разом із матір`ю і перебувають на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку та на регулярній основі не надає коштів на їх утримання, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів у сумі, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану відповідача, які б свідчили про реальну його можливість сплачувати аліменти у розмірі по 3196 грн. на кожного із трьох дітей.

За тієї обставини, що шлюб між сторонами не розірвано, а в позові стверджується, що позивач матеріально забезпечував дітей, виїздив на заробітки, проте після запровадження воєнного стану, а точніше з 21.12.2023 року виїхав за кордон і змінив ставлення до розміру утримання, то придбання автомобіля у липні 2022 року не можна розцінювати як безумовну підставу для висновку про достатність заробітку на момент подання позову.

Слід враховувати, що 01.05.2024 року відповідачу встановлено 3 групу інвалідності, протипоказана важка фізична праця, тривала хода (а.с. 28).

В матеріалах справи відсутні докази наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі іншого рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Не заявлялось клопотань про надання відомостей щодо наявності банківських рахунків та виписки про рух коштів, відомостей про виїзд за кордон.

Відтак, судом неповно враховано матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим має обмежені фізичні можливості щодо працевлаштування.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2024 - 3196 грн.
ОСОБА_1 вказував, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 гривень на кожну дитину, що перевищує розмір пенсії про яку він вказав у апеляційній скарзі.
Враховуючи, що обов`язки батьків щодо утримання дітей є рівними, то колегія суддів приходить до висновку про часткове зменшення присуджених місцевим судом аліментів до 2000 гривень на дитину.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах сум ними понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Повшука В.І. задовольнити частково.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 рокув частині визначення розміру аліментів змінити та зменшити розмір аліментів, стягнутих із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із 3196 грн. на 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2024 р. і до повноліття дітей.
В іншій частині рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 12 грудня 2024 року.

Головуючий:                                                                Боймиструк С.В.

Судді:                                                                        Гордійчук С.О.

                                                                               Хилевич С.В.