КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 757/25055/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/13966/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Григоренко І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 грудня 2024 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                               Оніщук М.І.,
судді                                                  Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                            Ламбуцька Т.О.,
за участю:
позивача                                           Баляби О.В. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Баляби Олександра Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі у позовом Арбітражного керуючого Баляби Олександра Володимировича до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2024 року Баляба О.В. звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк", згідно з яким просив: стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь Арбітражного керуючого Баляби О.В. грошові кошти у розмірі 12 462,00 грн. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі,  з підстав, передбачених положеннями ч. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 19-21).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що його позов стосується не порядку примусового виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 20.11.2023 по справі № 910/19325/13, а спору щодо виплати заробітної плати позивачу за виконані повноваження по управлінню банкрутом під час судового провадження № 910/19325/13 (а.с. 23-26).
Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. 
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.11.2023 у справі № 910/19325/13 затверджено грошову винагороду ліквідатору ВАТ «Капітал Лізинг» арбітражному керуючому Балябі О.В. за період з 01.12.2022 по 30.09.2023 у сумі 201 000 грн. Покладено на кредиторів ВАТ "Капітал Лізинг", зокрема на АТ КБ "Приватбанк" частину витрат по оплаті грошової винагороди у розмірі 12462 грн. 00 коп.
Звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, позивач посилався на те, що він двічі звертався до відповідача з пропозиціями сплатити грошові кошти у сумі 12462 грн. 00 коп., однак станом на дату звернення з позовною заявою заробітна плата за виконані повноваження по управлінню банкрутом під час судового провадження відповідачем не виплачена.
У свою чергу, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинна розглядатися в порядку господарського судочинства щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За приписами пункту 10, 15 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Згідно пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати,- поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Відповідно до частини 1-3 статті 10 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Арбітражний керуючий з моменту постановления ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
Згідно частини 1 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
У відповідності до частини 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Частиною 6 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
Таким чином, цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже вимоги арбітражного керуючого про стягнення суми оплати його послуг саме завиконання ним обов`язків ліквідатора є похідними від розгляду питання щодо затвердження звіту про оплату послуг арбітражного керуючого за період виконання обов`язків розпорядника майна у межах процедури банкрутства боржника та які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
З огляду на вищевикладене, враховуючи суб`єктний склад учасників процесу, форму захисту порушеного права та характер (юридичний зміст) спірних відносин, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказаний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Посилання апелянта на те, що спір між сторонами стосується не порядку примусового виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 20.11.2023 по справі № 910/19325/13, а пов'язаний з виплатою заробтіної плати позивачу за виконані повноваження по управлінню банкрутом під час судового провадження, колегія суддів відхиляє, адже винагорода арбітражного керуючого не є заробітною платою останнього та визначається з урахуванням фактично виконаних функцій(дій) в межах конкретної судової процедури банкрутства (неплатоспроможності).
При цьому, саме на господарський суд покладено обов`язок вирішення питання визначення розміру та стягнення грошової винагороди арбітражного керуючого в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність), що і було зроблено судом господарської юрисдикції в ухвалі від 20.11.2023, яка у випадку набрання законної сили, підлягає обов`язковому виконанню у визначеному законом порядку.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 910/32824/15 та від 15.05.2018 у справі № 29/5005/486/2012.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Баляби Олександра Володимировича - залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі у позовом Арбітражного керуючого Баляби Олександра Володимировича до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 09 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                    В.А. Шебуєва 
 
О.В. Кафідова