ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 р.	Справа № 520/10162/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
                  представник позивача Шутєєв В.С.
                         позивач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 27.08.24 по справі № 520/10162/23
за позовом             ОСОБА_1      
до            НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 520/10162/23, в якій просив суд:
1) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України надати звіт про виконання судового рішення;
2) зобов`язати виконати рішення суду в повному обсязі, а саме, перерахувати та виплатити суми недоплачених інших видів грошового забезпечення, які є невід`ємною частиною грошового забезпечення та входять до структури грошового забезпечення військовослужбовця, згідно з рішенням суду по справі №520/10162/23 від 28.08.2023 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року прийнято заяву ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України щодо виконання рішення суду від 28.08.2023 року по справі №520/10162/23 до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін, надано НОМЕР_1 прикордонному загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) строк для подання письмових пояснень щодо стану виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року по справі №520/10162/23.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 витребувано у НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) детальні розрахунки нарахованих та виплачених сум основних та додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , здійснених на виконання рішення суду від 28.08.2023 у справі №520/10162/23 у розрізі кожної виплати окремо.
Крім того, представником позивача подано до суду клопотання від 22.07.2024 року                        вх. №01-26/72344/24, в якому представник ОСОБА_1 просив суд:
1) застосувати до відповідальної особи НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ заходи процесуального примусу, визначені ст.149 КАС України;
2) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України надати звіт про виконання судового рішення;
3) зобов`язати виконати рішення суду в повному обсязі, а саме, перерахувати та виплатити суми недоплачених інших видів грошового забезпечення, які є невід`ємною частиною грошового забезпечення та входять до структури грошового забезпечення військовослужбовця в сумі 177031,07 грн, згідно з рішенням суду по справі №520/10162/23 від 28.08.2023 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та застосування заходів примусу до відповідальної особи суб`єкта владних повноважень за невиконанням рішення суду від 28.08.2023 року у справі №520/10162/23 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить суд апеляційної інстанції її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що, приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки, НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ всебічно ухиляється від належного виконання судового рішення в повному обсязі, проводячи перерахунок окремих невід`ємних складових видів грошового забезпечення військовослужбовця на власний розсуд в супереч рішенням суду по справі № 520/10162/23 від 28.08.2023 року, з огляду на що наявні підстави для встановлення у справі судового контролю за виконання вказаного рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального  та процесуального права, просили скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю  в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень згідно із ч. 1 ст. 382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, оскільки судове рішення відповідачем було виконане.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Як свідчать матеріали справи рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).
Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо обрахування ОСОБА_1 , з 29.01.2020 року по 14.04.2023, грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Зобов`язано НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), грошове забезпечення військовослужбовця за період 29.01.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 відповідно до статті 7 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2021 по 31.12.2021, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 відповідно до статті 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2022 по 31.12.2022, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахували та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023 по 14.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення на день звільнення за 26 повних календарних років військової служби.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення на день звільнення за 26 повних календарних років військової служби.
Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня 2023 року та довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 .
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня 2023 року та довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013, 2014, 2015 роки, передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013, 2014, 2015 роки, передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу частини, з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 520/10162/23 - скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня 2023 року та довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 та зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня 2023 року та довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі. Прийнято в цій частині постанову, якою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовлено в задоволенні позову. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року по справі 520/10162/23 залишено без змін.
Рішення суду набрало законної сили 16.11.2023 та судом 26.02.2024 видано виконавчі листи.
В обґрунтування заяви про встановлення судового контролю позивач зазначає, що відповідач виконав рішення суду у справі №520/10162/23 не у повному обсязі, зокрема, залишились не розраховані одноразові види грошового забезпечення, які є невід`ємною частиною грошового забезпечення та входять до структури грошового забезпечення військовослужбовця як: 1) одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення на день звільнення; 2) компенсація невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік та за 2012-2015 роки; 3) компенсація невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2023 роки.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема ст. 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
З наданих відповідачем на виконання ухвали суду доказів встановлено, що на виконання рішення суду позивачу нараховано та виплачено:
1) грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 14.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року - 203993,12 грн, одноразова грошова допомога в розмірі 25% на день звільнення за 26 повних календарних років - 181499,50 грн, компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013, 2014, 2015 роки - 25130,70 грн. Всього нараховано 410623,32 грн, утримано податків та зборів - 6159,35 грн, виплачено 23.01.2024 року у розмірі 404463,97 грн;
2) допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань за період з 29.01.2020 по 14.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року - 29374,20 грн. Всього нараховано 29374,20 грн, утримано податків та зборів - 440,61 грн, виплачено 28.02.2024 - 28933,59 грн.
Виплата зазначених сум не заперечується позивачем та підтверджена виписками з банківського рахунку ОСОБА_1 з АТ КБ "ПриватБанк" (т. 1 а.с.204, 216).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що судове рішення було виконано відповідачем, а позивач, по суті, не згоден із тим, яким чином відповідач його виконав.
Проте, незгода позивача із тим, яким чином виконано судове рішення відповідачем, не є підставою для встановлення судового контролю.
В заяві про встановлення судового контролю позивач також зазначає про неповне виконання рішення суду відповідачем, зокрема в частині невірних розрахунків сум грошового забезпечення, які належать до виплати, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18.
Щодо таких доводів позивача, суд першої інстанції правильно вказав на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18 стосуються наявності у військовослужбовця права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та строків звернення до суду позивача з даною категорією справ. При цьому, постанова Верховного Суду жодних формул чи інших розрахунків, які мають застосовуватись при обчисленні такої компенсації не містить.
Водночас, предметом розгляду адміністративної справи № 520/10162/23 - є правовідносини, що складися між позивачем та відповідачем з приводу невиплати компенсації основних та додаткових видів грошового забезпечення, належних йому при звільненні.
Колегія суддів зазначає, що резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.
Суд вказує, що, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, надавати оцінку доказам, які не були надані суду при розгляді справи по суті.
Судова колегія звертає увагу на те, що резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 містить зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 14.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення на день звільнення за 26 повних календарних років; компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013, 2014, 2015 роки. При цьому, судом не було визначено конкретного розміру грошової компенсації, яка підлягає виплаті на користь позивача. 
Необхідно  зауважити, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 382 КАС України, суд не вирішує спір повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення.
Послідуючі дії відповідача після виконання судового рішення можуть свідчити про наявність нового спору між сторонами і позивач не позбавлений права звернутись до суду за захистом таких своїх прав та інтересів з окремим адміністративним позовом щодо визнання протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).
Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем виконано рішення зобов`язального характеру в межах, визначених рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №520/10162/23, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2023 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення судового контролю та, відповідно, задоволення заяви позивача. 
Також відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача про застосування до відповідальної особи НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ заходів процесуального примусу, визначених ст.149 КАС України, з огляду на виконання відповідачем вимог ухвали суду від 14.06.2024 про витребування доказів у повному обсязі.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі                             № 520/10162/23 залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  15.10.2024 року