ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2601/24 Справа № 199/6773/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року щодо  ОСОБА_2  по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Одночасно стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

       10 жовтня 2024 року захисник Мороз Є.В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання захисник вказує на те, що ОСОБА_2 не приймав участі при розгляді справи у суді першої інстанції, тому, що не був повідомлений належним чином про час та день судового розгляду, не отримував на пошту жодних листів чи електронних листів, а рішення суду ним отримано 30 вересня 2024 року. При цьому, посилаючись на практику Верховного Суду (зокрема, у справах №569/24240/21, 800/23/17, 379/1296/18, 369/9386/17, 666/6309/13-ц, 761/3886/19) та ЄСПЛ, вважає, що телефонограма або смс-повідомлення не є належним засобом повідомлення сторони про розгляд справи, а отже прийняте судове рішення, за наслідками розгляду справи, підлягає скасуванню з підстав процесуального порушення права на захист та права на справедливий суд. Отже захисник вважає, що у даному випадку з поважних причин пропущено строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

       Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні захисника доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287  цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").
Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , хоча і не був особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду його справи Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 04 вересня 2024 року, однак був повідомлений про те, що справа буде розглядатися саме у цьому суді, про що свідчить зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), та, всупереч твердженням захисника, був завчасно повідомлений судом першої інстанції про дату і час судового розгляду на 09.10 годину 04 вересня 2024 року шляхом направлення СМС-повідомлення на відомий суду номер мобільного телефону (а.с.8). Однак ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав, у зв`язку з чим місцевий суд обґрунтовано прийняв рішення про можливість розгляду справи без його участі. 
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, але в судове засідання не з`явився та не скористався наданими йому ст.268 КУпАП правами, зокрема, надати суду власні пояснення щодо обставин подій, надати відповідні докази та у разі незгоди з прийнятим рішенням своєчасно подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження, який спливав — 14 вересня 2024 року. Натомість, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 протягом тривалого часу з дня складання 08 серпня 2024 року щодо нього адміністративного протоколу, не проявив належної зацікавленості про долю розгляду своєї справи та своєчасно не звернувся до суду за отриманням судового рішення. Лише 25 вересня 2024 року, тобто вже на стадії виконання рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся за правовою допомогою та захисником 10 жовтня 2024 року була подана апеляційна скарга, про що свідчить укладений договір та зміст апеляційної скарги (а.с.41-44, 19-40). При цьому захисник у своєму клопотанні не вказує, коли безпосередньо ОСОБА_2 дізнався про існування прийнятого судом щодо нього рішення, чим це підтверджується та чому ним раніше самостійно або через захисника не була подана апеляційна скарга, а лише зазначає, що безпосередньо стороною захисту оскаржувана постанова була отримана 30 вересня 2024 року. 
З огляду на викладене не можна погодитися з наведеними у клопотанні захисника доводами щодо поважності причин пропуску строків на апеляційне оскарження постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_2 маючи реальну можливість скористатися своїм правом на участь у розгляді своєї справи та на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після проголошення постанови місцевого суду, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними. 
Разом з тим, залучення адвоката Мороза Є.В. для захисту інтересів ОСОБА_2 на стадії виконання судового рішення, не створює для захисника окремих процесуальних строків та самостійних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
При цьому сам ОСОБА_2 не порушує питання про поновлення йому строків на апеляційне оскарження постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року.
Інших причин, які унеможливили своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні захисника не наведено. 
Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Мороза Є.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :
       
Відмовити захиснику Морозу Євгену Вікторовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року відносно  ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130КУпАП. 
       Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                   В.В. РУДЕНКО