ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22ц/821/1516/24  Справа № 712/6451/23 Категорія: 305010900    Головуючий по 1 інстанції Пироженко В.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.   	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 жовтня 2024 року                                                                                                м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  

секретар Широкова Г.К.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідачі –  ТОВ «Спецстрой 2013», ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Гардіан»; 
представник ТОВ "Спецстрой 2013" - адвокат Лучинович Інна Віталіївна;
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстрой 2013», ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Спецстрой 2013», ОСОБА_3 про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.05.2023 року ОСОБА_1 власним автомобілем Тойота РАВ4, д.н.з. НОМЕР_1 рухався у правому ряду дорожнього руху у м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 14. Водій автомобіля марки ДАФ ХФ 105460 д.н.з. НОМЕР_2 з причіпом д.н.з. НОМЕР_3 – ОСОБА_3 о 13 год. 30 хв., порушуючи вимоги п.п. 2,3б: 13.1 ПДР України скоїв зіткнення з його автомобілем, чим завдав значних матеріальних і моральних збитків. Власником автомобіля ДАФ ХФ 105460 д.н.з. НОМЕР_2 являється ТОВ «Спецстрой 2013». Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.06.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. 
Згідно рахунку фактури № SТ 23010730 від 15.06.2023 року вартість відновлювального ремонту Toyota RAV 4 30, д.н.з. НОМЕР_1 становить 280 648,99 грн., які позивач вважає, що ТОВ «Спецстрой 2013», як власник автомобіля ДАФ ХФ 105460 д.н.з. НОМЕР_2 повинно відшкодувати йому для відновлення первинного стану його автомобіля.
Вказує, що у зв`язку з пошкодженням його автомобіля протягом тривалого часу більше місяця позивач не міг спокійно спати в ночі, що спричинило розлади в сімейних відносинах, він та члени його сім`ї були позбавлені можливості вільно пересуватись своїм автомобілем. Розмір своїх душевних страждань та його родини оцінює у 10% від завданих матеріальних збитків, тобто у 28 600 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача ТДВ «СК «Гардіан».
У зв`язку з вище викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог від 14.02.2024 року (т.1 а.с.200-202) ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на його користь залишок суми страхового відшкодування в розмірі 70 906,27 грн., з ТОВ «Спецстрой 2013» кошти в розмірі 127 145,06 грн. необхідні для відновлювального ремонту автомобіля та моральну шкоду в розмірі 28 000 грн. Також просив суд стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» кошти понесені на судові витрати в розмірі 16 382,13 грн. В ході розгляду справи судом першої інстанції від вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовився. Просив стягнути понесенні ним витрати на сплату судового збору, на оплату проведення експертизи та витрати понесені на бензин за дві поїздки. З ТОВ «Спецстрой 2013» просив стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2684 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальних збитків 34 390,45 грн. та понесені судові витрати пропорційно задоволених вимог позивача в сумі 520,70 грн., а всього 34 911,15 грн.
В іншій частині позову позивачу відмовлено.
Повернуто позивачу ОСОБА_1 зайво сплачений ним судовий збір при подачі позову в сумі 1620,40 грн. по квитанції № 1169554719 від 19.06.2023 року та по квитанції № 1169552593 від 19.06.2023 року в сумі 1742,89 грн.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2024 доповнено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2024 року за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Спецстрой 2013», ОСОБА_3 , ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спецстрой 2013» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача в частині стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 залишку суми страхового відшкодування підлягає до часткового задоволення, оскільки згідно страхового полісу № ЕР-209364546 ТДВ СК «Гардіан» на автомобіль DAF СА7074 IС розмір франшизи вказаний 0,00 грн., а тому суд дійшов до висновку, що матеріальна шкода підлягає стягненню зі страхової компанії без виключення франшизи – 34 390,45 грн. (розмір не відшкодованої ТДВ «СК Гардіан» позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТВ відповідно до висновку експерта 34390,45 грн. (31 190,45 грн. + 3200 грн. франшиза).
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ТОВ «Спецстрой 2013» на його користь 127 145,06 грн., які необхідні для відновлювального ремонту автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що у висновку експерта зазначена вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля з урахуванням коефіцієнту зносу становить 108 128,22 грн., яка є достатньою сумую в межах страхового відшкодування, а тому повністю покриває витрати суми страхового відшкодування.
Відмовляючи у стягнення моральної шкоди з ТОВ «Спецстрой 2013», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шкода була завдана ОСОБА_3 (винуватцем ДТП), а не ТОВ «Спецстрой 2013», то саме ОСОБА_3 має нести відповідальність за спричинену моральну шкоду, вимоги які позивачем до нього не заявлялися.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2024 року по справі № 712/6451/23. Стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» кошти на користь ОСОБА_1 залишок суми страхового відшкодування (крім тих що сплачені після ухвалення рішення в сумі визначеної судом) в розмірі 36 515,82 грн., з ТОВ «Спецстрой 2013» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 127 145,06 грн. необхідні для відновлювального ремонту автомобіля Тойота Рав 4 (д.н.з. НОМЕР_1 та 28 600 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права прийнявши відзив ТОВ «Спецстрой 2013» на позовну заяву поза межами строку встановленого судом, порушив вимоги ч. 9 ст. 183 ЦПК України та норми ст.ст. 22, 1194 ЦК України. Вказує, що повноваження представника ТОВ «Спецстрой 2013» -Лучинович І.В. ніяким документом не підтверджуються, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
В апеляційній скарзі зазначається, що суддею не були враховані (не розглядалися) понесені ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 32 404,49 грн., а у відшкодуванні моральної шкоди суддею відмовлено безпідставно.
02 вересня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ТОВ «Спецстрой 2013» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2024 року в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Спецстрой 2013» залишити без задоволення, а рішення в цій частині залишити – без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спецстрой 2013» судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом у розмірі 8000 грн.
В обґрунтування відзиву зазначається, що апеляційна скарга позивача є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалене рішення в частині відмови у задоволенні вимог до ТОВ «Спецстрой 2013» є законним та обґрунтованим. Вказує, що відзив відповідача на позовну заяву був поданий в строк встановлений судом (15 денний строк). Оригінальний примірник ордера адвоката Лучиновича І.В., який є документом, що посвідчує його повноваження наданий суду та приєднаний до матеріалів справи (т. 1, а.с.59). Вважає безпідставним доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме положень ст. 1194 ЦК України. Зазначає, що вимоги, заявлені в апеляційній скарзі до ТОВ «Спецстрой 2013» не підлягають до задоволення з підстав недотримання позивачем норм процесуального права в частині їх заявлення та доведення, а також недоведеністю цих вимог як таких належними та допустимими доказами.
03 вересня 2024 року від представника ТОВ «СК «Гардіан»- О.Поліщук надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2024 року у справі № 712/6451/23 без змін. Відзив обґрунтований тим, що скаржник не надав жодного доказу на спростування того, що ним було проведено оплату запчастин/відновлювального ремонту на суму, що включає ПДВ. Вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
10 вересня 2024 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «Спецстрой 2013», у якій зазначається, що представник відповідача – адвокат Лучинович І.В. жодним чином не спростувала доводи апеляційної скарги.
Сторони про розгляд апеляційної скарги повідомлені належним чином, у тому числі і ОСОБА_3 , конверт якого про вручення поштового повідомлення повернувся на адресу суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно з положеннями п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою належним чином. 
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
При розгляді справи судом встановлено, що 20.05.2023 року о. 13 год. 20 хв. в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 14, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_2 (власник ТОВ «Спецстрой 2013»), з причіпом-платформою, д.н.з. НОМЕР_3 (власник ПП «Дорстрой»), наближаючись до перехрестя, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ), який рухався в крайній правій смузі для руху в попутному напрямку. Вказаними діями водій порушив вимоги п.п. 2.3.б), 13.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.06.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено штраф.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Спецстрой 2013» підтвердило, що ОСОБА_3 згідно договору від 01.11.2022 року надає ТОВ послуги з перевезення як водій транспортного засобу (а.с. 34 т.1).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За вказаних обставин колегія суддів зазначає, що доведеним є факт вини відповідача ОСОБА_3 у виникненні вказаної вище ДТП.
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі     № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою    і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування   у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою – роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Отже, з аналізу змісту гл.82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». 
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року  у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або  з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
При розгляді справи судом встановлено, що ТОВ «Спецстрой 2013» на праві власності належить автомобіль марки DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , цивільна відповідальність особи, яка керує вказаним автомобілем застрахована згідно договору ОСЦВ, страховик ТДВ «СК «Гардіан», поліс № ЕР-209364546, страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що згідно цивільно-правового договору № 1 про надання послуг від 01 листопада 2022 року ТОВ «Спецстрой 2013» (замовник) та ОСОБА_3 (виконавець) сторони уклали даний договір про те, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати (надати послуги) водія автотранспортних засобів.
Отже, судом встановлено, що в день ДТП ОСОБА_3 , як найманий працівник ТОВ «Спецстрой 2013» виконував доручені обов`язки згідно договору від 01 листопада 2022 року на автомобілі марки DAF, д.н.з. НОМЕР_2 відповідача ТОВ «Спецстрой 2013».
Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди надав висновок експерта від 28.11.2023 року № СЕ-19/124-23 згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ – 257 145,06 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 108 128,22 грн. (т.1, а.с.157-160).
Також у висновку експерта зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 257 145, 06 гривень (без урахування коефіцієнту зносу).
Як зазначалося вище, цивільна відповідальність особи, яка керує автомобілем марки DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована згідно договору ОСЦВ, страховик ТДВ «СК «Гардіан», поліс № ЕР-209364546, страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 грн. (а.с.49).
 За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерплих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У статті 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у  встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ТДВ «СК «Гардіан» здійснено виплату страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 , 22.12.2023 року в розмірі 59093,73 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 195988 (т.1, а.с.149).
З урахуванням викладеного, зі ТДВ «СК «Гардіан» підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 49 034,49 грн. (108 128,22 грн. (вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) – 59093,73 (сплачена сума страховою компаніє потерпілому)= 49 034,49 грн.
Зазначені вище норми права суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, дійшов до помилкового та необґрунтованого висновку щодо стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» 34390,45 грн. При цьому розрахунки в рішенні суду не наведені, а виходячи із розрахунків наведених у висновку експерта, вказана сума розрахована з вирахуванням ПДВ, однак дані про те, що експертом вартість матеріального збитку розрахована з урахуванням ПДВ в висновку відсутні. 
Не є обгрунтованим також висновок суду першої інстанції і в частині відмови у стягненні з відповідача ТОВ «Спецстрой 2013» на користь позивача коштів у розмірі 127 145,06 грн., які необхідні для відновлювального ремонту автомобіля, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даною позовною вимогою, просить стягнути з відповідача ТОВ «Спецстрой 2013»  залишок суми необхідної для відновлювального ремонту автомобіля після страхового відшкодування. 
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням».
Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і в постанові від 04.12.2019 у справі №359/2309/17, вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі
№ 6-691цс15, у постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 61-17433св19, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду   від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).
Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту КТЗ складає – 257 145,06 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 108 128,22 грн. (т.1, а.с.157-160).
Отже, ТОВ «Спецстрой 2013» як власник автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням того, що матеріальна шкода відшкодовується в даному випадку власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки у відповідності до 1172 ЦК України, так як водій ОСОБА_3 здійснював трудові обов`язки з ТОВ «Спецстрой 2013», зобов`язане сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (257145,06-108128,22=149016,84).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем з урахуванням уточнених позовних вимог заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди з ТОВ «Спецстрой 2013» в сумі 127 145,06 грн. (т.1, а.с. 202).
За таких обставин, враховуючи вище викладене сума, яка підлягає до стягнення з ТОВ «Спецстрой 2013» в рахунок відшкодування матеріальних збитків позивачу складає 127 145, 06 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.
Що стосується стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що виходячи з наведених вище норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,   а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Колегія суддів враховує, що наразі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення автомобіля.
Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Колегія суддів вважає, що заявлена сума моральної шкоди у розмірі 28600 грн. через  стрес та переживання з приводу пошкодження його майна в результаті дорожньо-транспортної пригоди не відповідає принципу розумності та справедливості. При цьому, суд апеляційної інстанції враховуючи обставини справи оцінивши всі наявні у справі докази, врахувавши обставини ДТП та їх наслідки, вважає, що достатнім відшкодуванням моральної шкоди позивачу буде сума в розмірі 5 000 грн.
Висновок суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди зі ТОВ «Спецстрой 2013» на користь позивача у зв`язку з тим, що шкода була завдана ОСОБА_3 (винуватцем ДТП), а не ТОВ «Спецстрой 2013» (власник автомобіля), то саме ОСОБА_3 має нести відповідальність за спричинену моральну шкоду не відповідає нормам законодавства та є таким що прийнятий з порушенням норм матеріального права. 
Не є таким, що ґрунтується на нормах закону рішення суду першої інстанції і в частині повернення позивачу судового збору, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Повертаючи позивачу ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір при подачі позову, суд першої інстанції вищезазначені норми права не врахував, дійшов до передчасного висновку про повернення надмірно сплаченого судового збору без заяви сторони ( ОСОБА_1 ), а тому рішення в даній частині ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Разом з тим, стягуючи з ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача понесені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, суд першої інстанції в супереч положенням ЦПК України не здійснив розподіл витрат на проведення експертизи, які відповідно до ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат.
Звертаючись в суд з даним позовом позивач ставив вимогу про компенсацію витрат на бензин за дві поїздки.
Вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки  не передбачені положеннями ст. 29  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а доказів того, що вони були понесені в зв`язку з евакуацією автомобіля з місця ДТП в матеріалах справи відсутні. 
Виходячи із доводів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтована і наведені доводи дають підстави для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог заявив три майнові вимоги : про стягнення матеріальних збитків до ТДВ «СК «Гардіан» (вимога у розмірі 70 966,27 грн.), про стягнення матеріальних збитків з ТОВ «Спецстрой 2013» (вимога у розмірі 127 145,06 грн. та моральної шкоди у розмірі 28 600, яка також є майнової вимогою).
Відповідно до заявлених позовних вимог позивач повинен був сплати судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 3418,65 грн., а за подачу апеляційної скарги 150% від суми, яка підлягала сплаті до суду першої інстанції – відповідно 5127,97 грн. (3418,65*150:100=5127,97).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплатив лише 1779,13, а тому стягненню підлягає з ОСОБА_1 на користь держави 3348,84 грн. недоплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Гардіан» задоволено на 69,15%, до ТОВ «Спецстрой 2013» на 100% (відшкодування матеріальних збитків) та на 17,48% ( за вимогу моральної шкоди), на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» 1856,10 грн., з ТОВ «Спецстрой 2013» 3647,85 грн. на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються зі сплати судового збору. 
На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ТДВ «СК «Гардіан» та ТОВ «Спецстрой 2013» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені позивачем за проведення експертизи у сумі 2304 грн., по 1152 грн. з кожного.
Таким чином, у порядку встановленому ст. 141 ЦПК України, з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в розмірі 3008,10 грн., з ТОВ «Спецстрой 2013» на користь ОСОБА_1 - 4799,85 грн.
Вимога позивача про стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на його користь судових витрат в іншій частині не підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції останній підтвердив, що від вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу він відмовився в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі інші обґрунтування судових витрат в такому розмірі відсутні. 
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Спецстрой 2013» про відшкодування матеріальних збитків задоволені повністю, витрати на правничу допомогу понесені останнім задоволенню не підлягають. 
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають до скасування із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2024 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2024 року скасувати, прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 49 034,49 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстрой 2013» на користь  ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 127 145, 06 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3348,84 недоплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» судові витрати на користь ОСОБА_1 в розмірі 3008,10 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстрой 2013» судові витрати на користь ОСОБА_1 в розмірі 4799,85 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 11 жовтня 2024 року.

Судді