ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
31 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 761/41921/21
провадження № 61-12926св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у складі судді Саадулаєва А. І. та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Нежури В. А., Соколової В. В.,
 
Короткий зміст позовних вимог
1.            У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (далі - АТ «Міжнародний резервний банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про припинення зобов`язань та стягнення заборгованості.
2.            Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року між ним та закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО, за умовами якого йому надано кредитні кошти в сумі 2 000 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, терміном до 28 грудня 2012 року, який в подальшому був пролонгований.
3.            З метою забезпечення належного виконання договору про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО 28 грудня 2007 року між ЗАТ «Банк НРБ», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як іпотекодавцями, було укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення (офіс) під літ. «А» загальною площею 933, 2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
4.            На момент укладення іпотечного договору вказані приміщення на праві приватної спільної часткової власності належали іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округа АР Крим в України Ребровою Л. Г. за реєстровим № 4178, згідно з яким будівля - нежилі приміщення (офіс) за адресою: АДРЕСА_1 належить громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках, кожному по 1/4 (одній четвертій) частці.
5.            27 грудня 2007 року відкрите акціонерне товариство «Сбербанк Росії» придбало 100% пакету акцій ЗАТ «Банк НРБ», а в подальшому 05 серпня 2009 року було зареєстровано акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке згодом було трансформовано у акціонерне товариство «Сбербанк».
6.            Вказував, що починаючи з дати укладення договору про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО - 28 грудня 2007 року та до 25 лютого 2014 року він здійснював платежі, передбачені умовами договору, сплачував відсотки за користування кредитними коштами, здійснював погашення основної суми кредиту тощо. Останній платіж за договором про відкриття кредитної лінії          № 13-12-07/ФО був виконаний 25 лютого 2014 року, фактично напередодні захоплення озброєним російським спецназом будівель Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
7.            Зазначав, що ним сумлінно виконувалися обов`язки за договором про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО саме до початку відкритої окупації російською федерацією території Кримського півострову.
8.            Загальна сума платежів, здійснених ним в рамках виконання умов договору про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО, склала 2 519 419,01 доларів США, що підтверджено платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 37439336 від 15 жовтня 2012 року на суму 472 085,31 доларів США, платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 37439592 від 15 жовтня 2012 року на суму 457 911,37 доларів США, в яких зазначено призначення платежу: перерахування коштів на погашення кредиту згідно договору № 13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року, а також виписками по особовим рахункам з 15 жовтня 2010 року по 16 жовтня 2012 року, довідкою Київського відділення № 42 ПАТ «сбербанк росії» від 16 серпня 2016 року № 258/7150-46 тощо.
9.            Відповідно до складеного відповідачем розрахунку його заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО, станом на 24 березня 2014 року він мав перед відповідачем заборгованість в загальній сумі 935 229,97 доларів США.
10.         15 березня 2014 року Постановою Верховної Ради України № 891-VII були припинені повноваження Верховної Ради Автономної Республіки Крим, і вже 17 березня 2014 року нелегітимна Верховна Рада Автономної Республіки Крим проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року представники так званої Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом російської федерації «Договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів».
11.         21 березня 2014 року державною думою рф було прийнято федеральний конституційний закон «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
12.         Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015 року          № 685-VIII, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.
13.         Зазначав, що з 11 березня по 23 серпня 2014 року він, як виконуючий обов`язки заступника голови Адміністрації Президента України, організовував будівництво греблі для перекриття подачі води по Північно-Кримському каналу на окуповану російською федерацією територію Кримського півострова.
14.         Наслідком його проукраїнської та відповідно антиросійської діяльності стала постанова так званої Державної ради Республіки Крим, якою у квітні 2014 року введено заборону на його в`їзд на територію півострова.
15.         Постановою, так званої, «Державною радою Республіки Крим» на підставі частини третьої статті 7, статті 23 федерального конституційного закону від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та створення у складі російської федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», прийнято ряд рішень, внаслідок яких, належне йому майно, розташоване на території Автономної республіки Крим, було визнано державною власністю так званої Республіки Крим, яка згідно законодавства рф незаконно об`явлена суб`єктом російської федерації.
16.         Постановою, так званої, «державної ради республіки крим» від 30 квітня 2014 року № 2085-6/14, з урахуванням змін внесених постановою від 03 вересня 2014 року № 2474-6/14, відповідно до додатку до постанови від 03 вересня 2014 року № 2474-6/14 «Перелік майна, що обліковується як власність Республіки Крим» належне йому майно, у тому числі й будівля (нежилі приміщення (офіс) за адресою: АДРЕСА_1 , було «націоналізовано», а саме визнано державною власністю так званої Республіки Крим, яка згідно законодавства рф незаконно об`явлена суб`єктом російської федерації.
17.         Вказував, що відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на захист ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як законних співвласників нерухомого майна, а також і дій спрямованих на збереження цього майна. Позивач зазначав, що АТ «Сбербанк» є дочірнім банком російського ПАТ «сбєрбанк росії», контрольний пакет акцій якого належить державі російська федерація в особі міністерства фінансів, тобто кінцевим власником (бенефіціаром) відповідача є держава російська федерація, що окупувала Автономну Республіку Крим.
18.         Таким чином, вважав, що його зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії підлягають визнанню такими, що припинилися 30 квітня 2014 року, внаслідок отримання іпотекодержателем, в особі його фактичного власника, права власності на предмет іпотеки.
19.         При цьому, приймаючи до уваги загальний розмір заборгованості його перед відповідачем за договором про відкриття кредитної лінії, вважав, що відповідачем має бути відшкодовано йому 412 415,87 доларів США, як перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
20.         Враховуючи наведене просив суд: визнати зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» (яке перейменовано на АТ «Міжнародний резервний банк») за договором про відкриття кредитної лінії від 28 грудня 2007 року такими, що припинилися 30 квітня 2014 року; стягнути з АТ «Сбербанк» на його користь 412 415,87 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національний банком України, станом на дату подачі позову становить 10 957 64,22 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
21.         Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, у позові відмовлено.
22.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що нерухоме майно, яким було забезпечено зобов`язання ОСОБА_1 та розташоване на тимчасово окупованій території АР Крим, за законодавством України зберігається за власниками, серед яких ОСОБА_1 , а набуття власності на нього окупаційними органами країни агресора є незаконним, недійсним та не створює юридичних наслідків на території України.
23.         Крім того, судами також зазначено, що АТ «Міжнародний резервний банк» не є представницьким органом ПАТ «сбєрбанк росії» на території України, її відокремленим підрозділом, або філією, оскільки відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України є банківською установою, що створена та здійснює діяльність за законодавством України і не відповідає за зобов`язаннями ПАТ «сбєрбанк росії» та/або держави російська федерація.
24.         Таким чином, суди дійшли висновку, що об`єкт нерухомого майна, який було передано в іпотеку, знаходиться на території України, іпотечний договір щодо вказаного майна укладений з юридичною особою, зареєстрованою в Україні, тому підстави для виникнення або припинення права власності на вказане майно визначаються виключно законодавством України, в тому числі, положеннями Закону України «Про іпотеку».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
25.         У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
26.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
27.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
28.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.
29.         Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
30.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання; суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
31.         Касаційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що АТ «Сбербанк» є 100 % дочірнім банком російського ПАТ «сбербанк росії», контрольний пакет акцій (50 % + 1 акція) якого належить державі російська федерація в особі міністерства фінансів російської федерації, тобто кінцевим власником (бенефеціаром) відповідача є держава російська федерація, що окупувала АР Крим незаконно, об`явивши АР Крим своєю територією, «націоналізувала» належне позивачу майно, який передано в іпотеку.
32.         Враховуючи вказані обставини, посилається на те, що його зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії підлягають визнанню такими, що припинилися 30 квітня 2014 року, внаслідок отримання іпотекодержателем, в особі його фактичного власника, права власності на предмет іпотеки.
33.         При цьому договором іпотеки містить передбачене приписами Закону України «Про іпотеку» застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за договором кредиту шляхом набуття банком права власності на предмет іпотеки, що згідно з нормами вказаного закону, є достатньою правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.
34.         Отже, фактичний власник АТ «Міжнародний резервний банк», який є російська федерація, в особі міністерства фінансів російської федерації, здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.
35.         Вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, а встановлені судами обставини не ґрунтуються на наявних у справі доказах.
36.         Інші доводи касаційної скарги стосуються неналежного повідомлення позивача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
37.         У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від АТ «Міжнародний резервний банк» в собі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І. В., у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
38.         На підставі посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округа Автономної республіки Крим в України Ребровою Л. Г. договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2005 року, реєстровий № 4178, право власності на будівлю - нежилі приміщення (офіс) за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках кожному по 1/4 (одній четвертій) частці, отримано громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
39.         28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» укладено договір про відкриття кредитної лінії          № 13-12-07/ФО, за умовами якого позивачу надано кредитні кошти в сумі 2 000 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, терміном до 28 грудня 2012 року, який в подальшому був пролонгований.
40.         З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО 28 грудня 2007 року між ЗАТ «Банк НРБ», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як іпотекодавцями, було укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення (офіс) під літ. «А» загальною площею 933,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
41.         Згідно з пунктом 3.2. іпотечного договору вартість нежитлового приміщення за взаємною згодою сторін була визначена на рівні 2 888 515 доларів США.
42.         З моменту укладення договору про відкриття кредитної лінії                       № 13-12-07/ФО, тобто 28 грудня 2007 року та до 25 лютого 2014 року (включно) ОСОБА_1 здійснювались періодичні платежі, передбачені умовами договору кредиту, загальна сума яких склала 2 519 419,01 доларів США. Останній платіж за договором кредиту був виконаний позивачем 25 лютого 2014 року.
43.         Станом на 30 квітня 2014 року загальна заборгованість позивача перед відповідачем за договором про відкриття кредитної лінії № 13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року становила 817 293,06 доларів США і складалась з: 666 456,33 доларів США - заборгованості по поверненню тіла кредиту, 13 676,39 доларів США - заборгованості зі сплати нарахованих відсотків та 137 160,34 доларів США нарахованої пені.
Позиція Верховного Суду
44.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
45.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
46.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
47.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
48.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
49.         За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
50.         Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).
51.         Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
52.         Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
53.         Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 цього Закону).
54.         Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
55.         Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
56.         Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.
57.         Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
58.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що його зобов`язання за укладеним кредитним договором є фактично виконаним, оскільки АТ «Міжнародний резервний банк» звернуло стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено відповідне зобов`язання. Окрім того, відмітив, що вартість предмету іпотеки значно перевищила розмір заборгованості, а тому просив стягнути різницю між вартістю майна та заборгованості на свою користь.
59.         Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015 року № 685-VIII Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.
60.         Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який відносить АР Крим до тимчасово окупованих територій, та який є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
61.         При цьому в указаному Законі також визначено:
-          за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупований території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. (частина третя статті 11)
-          набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
-          на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
62.          Отже, нерухоме майно, яким було забезпечено кредитні зобов`язання ОСОБА_1 , відповідно до законодавства України зберігається за власниками, а набуття власності на нього окупаційними органами є незаконним та не створює юридичних наслідків на території України.
63.         Водночас матеріали справи не містять доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором на час виникнення спірних правовідносин.
64.         Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, нерухоме майно, яким було забезпечено зобов`язання ОСОБА_1 , не вибуло з власності іпотекодавців, на нього не було звернено стягнення кредитором та, відповідно, не було задоволено вимоги кредитора, а тому посилання позивача на незаконне набуття власності на вказане майно органами окупаційної влади, як на підставу для припинення зобов`язань за кредитним договором та розрахунку заборгованості відповідача перед позичальником, внаслідок перевищення вартості предмету іпотеки над розміром заборгованості, є помилковими, та такими, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
65.         Крім того, судами правомірно враховано та підтверджується матеріалами справи, що АТ «Міжнародний резервний банк» є банківською установою, що створена та здійснює діяльність за законодавством України і не відповідає за зобов`язаннями ПАТ «сбєрбанк росії» та/або держави російська федерація.
66.         При цьому згідно відомостей, наданих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, 25 лютого 2022 року розпочато ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», що передбачає здійснення процедури припинення банку, як юридичної особи, відповідно до законодавства України.
67.         Докази заявника про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
68.         У квінті 2023 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду.
69.         Ухвалою апеляційного суду від 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження рішення місцевого суду, відкрито апеляційне провадження.
70.         Ухвалою апеляційного суду від 26 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 червня 2023 року об 11 год. 30 хв.
71.         Вказані ухвали було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка була вказана заявником у позовній заяві, апеляційній скарзі.
72.         Судові документи повернулися до суду без вручення та з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення йому цієї судової повістки.
73.         При цьому відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
74.         Своєї електронної адреси ОСОБА_1 не зазначав.
75.         Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.
76.         Отже, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
77.         Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
78.         Отже, враховуючи те, що саме заявник був ініціатором подання апеляційної скарги, тому останній мав цікавитись розглядом справи в суді апеляційної інстанції за його апеляційною скаргою.
79.         Таким чином, порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення місцевого суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не встановлено.
80.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
81.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
82.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.            Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович