ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 р. 	Справа № 520/18525/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, по справі № 520/18525/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області №204750020420 від 14.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківський області вирішити питання про призначення пенсії за віком з 09.06.2024 (дата звернення) із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи в Казахстані з 18.08.1990 по 20.11.1995, з 21.11.1995 по 04.12.1999, з 04.12.1999 по 10.10.2003, з 03.12.2003 по 30.04.2004 згідно з трудової книжки НОМЕР_1 та з урахуванням висновків суду;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 частково задоволено позов.
Суд вийшов за межі позовних вимог. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області №204750020420 від 14.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2024 про призначення пенсії за віком на  підставі  ст.  26  Закону  України  «Про  загальнообов`язкове  державне  пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в Республіці Казахстані з 18.08.1990 по 20.11.1995, з 21.11.1995 по 04.12.1999, з 04.12.1999 по 10.10.2003, з 03.12.2003 по 30.04.2004 згідно з трудової книжки НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968 грн. 96 коп. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 частину витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
Не погодившись із рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції, прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність. Відтак, 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а надалі незалежних державах, та врахування нарахованої на території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. 
Також зазначає, що вік позивача при звернені до пенсійного органу - 60 років. При цьому страховий стаж позивача становить 19 років 08 місяців 02 дні, а треба з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не манше 31 року.
Відтак, за результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності в  Казахстані згідно трудової книжки серії НОМЕР_1  від  19.08.1985, а саме: з  01.01.1992  по  20.11.1995,  з  21.11.1995  по  04.12.1999,  з 04.12.1999  по  10.10.2003,  з  03.12.2003  по  30.04.2004, оскільки за  результатами  письмового  повідомлення Виконавчого  комітету  Співдружності  Незалежних  Держав  стосовно  рішення української  сторони  вийти  з  угоди  про  гарантії  прав  громадян  держав-учасниць Співдружності  Незалежних  Держав  у  галузі  пенсійного  забезпечення,  зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.
Таким чином, на думку відповідача, право на призначення пенсії, відповідно до статті 26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 65-річного віку.
Bраховуючи вище викладене, відповідач вважає, що дії головного управління є правомірними та у спірних правовідносинах відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - громадянка України, відповідно до копії паспорту України.
За даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.08.1985 трудова діяльність позивача складається, зокрема, з наступних періодів та робіт в Казахстані:
- з 18.08.1990 по 20.11.1995 на посаді інженера-економіста у Виробничому кооперативі "Монолит",
- з 21.11.1995 по 04.12.1999 на посаді бухгалтера в ТОО ПФ "Нану",
- з 04.12.1999 по 10.10.2003 на посаді головного бухгалтера в ПП ОСОБА_2 ,
- з 03.12.2003 по 30.04.2004 на посаді касира-бухгалтера в ТОО "Dana-oil company". 
У зв`язку з досягнення 60-річного віку, 09  червня  2024  року   ОСОБА_1 звернулась  до пенсійного органу із  заявою  про  призначення  пенсії  за віком  на  підставі  ст.  26  Закону  України  «Про  загальнообов`язкове  державне  пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності вказана заява позивача надійшла на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у  Львівській  області.
За результатами розгляду заяви позивача, рішенням Головного  управління  Пенсійного  фонду  у  Львівській  області №204750020420  від  14.06.2024  позивачу  відмовлено  у  призначенні  пенсії  за  віком,  у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи  в  Казахстані  з  01.01.1992  по  20.11.1995,  з  21.11.1995  по  04.12.1999,  з 04.12.1999  по  10.10.2003,  з  03.12.2003  по  30.04.2004  згідно  з  трудової  книжки   НОМЕР_1  від  19.08.1985,  оскільки  за  результатами  письмового  повідомлення Виконавчого  комітету  Співдружності  Незалежних  Держав  стосовно  рішення української  сторони  вийти  з  угоди  про  гарантії  прав  громадян  держав-учасниць Співдружності  Незалежних  Держав  у  галузі  пенсійного  забезпечення,  зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.
Відповідно   до   рішення   №204750020420   від   14.06.2024  визнаний пенсійним органом страховий   стаж   позивача складає 19 років 08 місяців 02 дні.
Вважаючи протиправним  рішення   №204750020420   від   14.06.2024, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення пенсійного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у період роботи позивача Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зарахувати до його страхового стажу періоди роботи в Республіці Казахстан, які підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку № 637 трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як видно з трудової книжки позивача, вона працювала у Виробничому кооперативі "Монолит" з 18.08.1990 по 20.11.1995, в ТОО ПФ "Нану" з 21.11.1995 по 04.12.1999, в ПП ОСОБА_2 з 04.12.1999 по 10.10.2003, в ТОО "Dana-oil company" з 03.12.2003 по 30.04.2004 на території Казахстану.
Частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Казахстан.
Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку(доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно, покликання пенсійного органу на нечинність Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є необґрунтованими і безпідставними, оскільки ця Угода була чинна як для України, так і для Республіки Казахстан в спірні періоди роботи позивача.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.
Статтею 9 Угоди від 15 квітня 1994 року визначено, що питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.
21 червня 1995 року набула чинності угода між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення, яка поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, що встановлені або будуть встановлені законодавством кожної з держав.
Згідно з статтею 4 Угоди від 21 вересня 1995 року пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 6, 7 Угоди від 21 вересня 1995 року призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання. Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації. При здійсненні пенсійного забезпечення компетентні органи держав-учасниць цієї Угоди співпрацюють один з одним безпосередньо. Питання, не вирішені компетентними органами, розглядаються договірними Сторонами шляхом переговорів.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач має право на зарахування трудового стажу набутого нею у Виробничому кооперативі "Монолит" з 18.08.1990 по 20.11.1995, в ТОО ПФ "Нану" з 21.11.1995 по 04.12.1999, в ПП ОСОБА_2 з 04.12.1999 по 10.10.2003, в ТОО "Dana-oil company" з 03.12.2003 по 30.04.2004  на території Казахстану для обчислення розміру пенсії.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області протиправно відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 18.08.1990 по 20.11.1995, з 21.11.1995 по 04.12.1999, з 04.12.1999 по 10.10.2003, з 03.12.2003 по 30.04.2004 на території Казахстану. У зв`язку з чим, належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області №204750020420 від 14.06.2024 та злбов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2024 про призначення пенсії за віком на  підставі  ст.  26  Закону  України  «Про  загальнообов`язкове  державне  пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в Республіці Казахстані з 18.08.1990 по 20.11.1995, з 21.11.1995 по 04.12.1999, з 04.12.1999 по 10.10.2003, з 03.12.2003 по 30.04.2004 згідно з трудової книжки НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 по справі № 520/18525/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 по справі № 520/18525/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва