ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2024 р.	Справа № 520/25114/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 (головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д.) по справі № 520/25114/24
за позовом      Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області  
до           Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі – позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 74499104 від 29.08.2024 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
В обґрунтування позову зазначило про передчасність притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за невиконання судового рішення, оскільки державним виконавцем не надано оцінку діям позивача щодо проведення перерахунку та здійснення виплати на виконання судового рішення, не оцінено поважності причин своєчасного не виконання судового рішення (відсутність актуальних банківських реквізитів стягувача та відповідного фінансування боржника).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки діям боржника щодо виконання судового рішення, відсутності у позивача  актуальних банківських реквізитів стягувача, на які мало перерахувати грошове забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 520/12248/23, здійснення часткової виплати різниці грошового забезпечення з метою перевірки актуальності розрахункового рахунку, на який виплачувалось грошове забезпечення під час проходження служби та неодноразовим зверненням із запитами до представника стягувача про необхідність надання офіційних актуальних банківських реквізитів.
Лише 23.08.2024 на адресу Головного управління надійшла відповідна заява стягувача з наявними банківськими реквізитами, що свідчить про неможливість боржником виконати судове рішення до 23.08.2024. 
Зауважує, що не було обізнане, як про надходження заяви стягувача про надання банківських реквізитів на адресу відділу, так і її завантаження в АСВП, оскільки дана система не має в своєму функціоналі надходження повідомлень тощо, відповідач також не повідомляв боржника про наявність такої заяви.
В свою чергу, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку боржника ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження через АСВП, маючи ідентифікатор доступу.
Натомість, покладення судом першої інстанції обов`язку на позивача щодо проявлення дії у вигляді отримання інформації в АСВП не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
В подальшому Головне управління здійснювало заходи щодо отримання відповідного погодження від головного розпорядника – ДСНС України та фінансування з метою виконання рішення суду, що також є поважною підставою його невиконання.
Разом з тим, відповідачем не перевірено повідомлені боржником обставини, не надано оцінки наявності поважних причин не проведення Головним управлінням виплати стягувачу грошового забезпечення та вжиття позивачем заходів щодо виділення бюджетних коштів для здійснення відповідної виплати, не встановлено вини та умислу щодо невиконання виконавчого листа, не встановлено факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин, що зумовило протиправне прийняття спірної постанови.
Звертає увагу, що судовим рішенням у справі № 520/12248/23 вирішено питання виключно про право стягувача на нарахування та виплату грошового забезпечення за 2020-2022 рр. з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом про держбюджет на відповідний рік. 
Водночас, незгода стягувача із застосованою ГУ ДСНС України в Харківській області математичною формулою надбавки за особливості проходження служби та премії, а також їх розміром не було предметом справи № 520/12248/23, отже державний виконавець не мав повноважень на перевірку правильності обчислення боржником відповідних складових грошового забезпечення.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 520/12248/23, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 27.12.2023 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 17.08.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: 
- з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, 
- з 01.01.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, 
- з 01.01.2022 по 16.08.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
13.03.2024 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 520/12248/23, який пред`явлений ОСОБА_1 до органу державної виконавчої служби для примусового виконання судового рішення.
20.03.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 74499104 (а.с. 96-98).
19.04.2024 позивач повідомив відповідача про виконання судового рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження шляхом здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення стягувачу (з урахуванням раніше сплачених сум) (а.с. 158).
23.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області із заявою, в якій повідомив, що боржником невірно розраховано грошове забезпечення, як наслідок, виплачено не в повному розмірі (а.с. 86-94).
29.08.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн (а.с. 41-42).
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем у спосіб та в межах, встановлених чинним законодавством, оскільки позивачем без поважних причин не виконано судове рішення, яке набрало законної сили.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частин 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії  виконавець виносить постанову про накладення штрафу , зокрема на боржника  юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Зі змісту цих норм вбачається, що за процедурою виконання виконавчого документу немайнового характеру виконавець, за наслідками перевірки стану його виконання у випадку встановлення його невиконання у передбачені законом строки, накладає стягнення у вигляді штрафу.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій державним виконавцем  накладено штраф за невиконання судового рішення , яким зобов`язано ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за 2020 – 2022 р. за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, факт не виконання боржником судового рішення без поважних причин є доведеним, а тому постанова про накладення штрафу є правомірною.
Як вбачається зі змісту спірної постанови, підставою для накладення державним виконавцем штрафу на боржника слугувала заява стягувача про незгоду із розрахунком грошового забезпечення, зробленого ГУ ДСНС у Харківській області на виконання судового рішення.
Разом з тим, відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не з`ясував, які дії вчинялися державним виконавцем щодо встановлення обставин виконання чи невиконання судового рішення боржником окрім врахування заяви стягувача.
Так, у заяві ОСОБА_1 зазначав, зокрема, що боржник за наслідками перерахунку грошового забезпечення зменшив розмір надбавки за особливості проходження служби та премії, що не є належним виконання судового рішення у справі № 520/12248/23.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 520/12248/23 вирішено питання виключно про право позивача на нарахування та виплати грошового забезпечення за 2020-2022 рр. з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на відповідний рік. 
В свою чергу, вимоги щодо конкретних розмірів грошового забезпечення, у тому числі, відсоткового чи грошового  значення премії на надбавки  за особливості проходження служби в межах даної справи судом не вирішувались.
Відтак питання щодо правильності обчислення ГУ ДСНС України в Харківській області розміру надбавки за особливості проходження служби та відсотка премії не можуть бути предметом перевірки державним виконавцем обставин виконання боржником рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/12448/23, оскільки виходить за предмет позову у межах цієї справи.
Водночас, на підтвердження виконання судового рішення, боржник надав державному виконавцю платіжні доручення від 22.01.2024  та довідку-розрахунок від 03.01.2024, якою підтверджується здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1  та його виплати на виконання судового рішення. 
Разом з тим, доказів вчинення державним виконавцем заходів, спрямованих на перевірку проведення перерахунку позивачем грошового забезпечення ОСОБА_1 та її виплати в повному розмірі відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано, що свідчить про передчасність висновків відповідача про наявність підстав для накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Отже, Законом № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником.
Проте, державний виконавець відділу примусового виконання рішень, приймаючи рішення про накладення штрафу на ГУ ДСНС у Харківській області лише на підставі заяви стягувача, не вжив вичерпних заходів передбачених ст. 18 Закону № 1404-VIII з метою перевірки виконання позивачем судового рішення, чим порушив принцип верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконання рішень встановлених ч. 1 ст. 4 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також без дотримання таких засад, встановлених положеннями ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII - верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та справедливості.
Висновки суду першої інстанції про правомірність постанови також не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано належних доказів в підтвердження факту встановлення не виконання боржником судового рішення, а також підстав не врахування наданих боржником доказів вчинення дій по виконанню судового рішення, отже оскаржувана постанова прийнята передчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 29.08.2024 діяв не у межах та не в спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому вона підлягає скасуванню.
Натомість, суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 по справі № 520/25114/24  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.08.2024 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн, прийняту в межах виконавчого провадження №74499104.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова