КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №761/13363/23                                                                            Головуючий у суді І інстанції: Волошин В.О.
провадження №22-ц/824/14525/2024                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 жовтня 2024 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Невідомої Т.О., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Шевченківського районного суду у м. Києві від 13 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України, в якому просив суд стягнути на свою користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн; у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 2932 грн; у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - 20 000 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 серпня 2022 року працівниками відповідача 1, відносно позивача було складено незаконний протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в подальшому судом провадження за цим протоколом було закрито на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Позивач вважає, що безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінив, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, у розмірі 40 000 грн. Крім того, позивачу також була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у витратах, які позивач поніс, внаслідок евакуації його транспортного засобу та зберігання, в подальшому на відповідному майданчику. До того ж, позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді були додатково понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду у м. Києві від 13 травня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 3932,00 грн, моральної шкоди 3000,00 грн, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. У решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Барабан Вікторія Віталіївна , яка представляє інтереси ГУНП в Київській області, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення моральна та матеріальна шкода нібито завдана працівниками ГУНП в Київській області не аргументована у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачем в позовній заяві та додатках до неї жодним чином не доведено факт завдання йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тим більше діями відповідача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди. Тобто відсутній причинний зв'язок між діями порушника права та заподіяною шкодою.
Зазначала, що відсутність встановлення факту моральної шкоди, а також характеру та обсягу страждань виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Також посилалась на те, що позивачем в позові не зазначено, яким чином ним докладались додаткові зусилля для організації свого життя. Докази такого докладання в позові не наведені та до позову не додані.
Вважає посилання позивача, що протиправність та неправильність дій працівників поліції щодо складання у відношенні до нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2023 року про закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є необгрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала також на те, що до позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров'ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.
Крім того, представник апелянта звернула увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції стягнув в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму більшу, чим просив позивач. Оскільки позивач просив стягнути 2932 грн, а суд стягнув 3932 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у зв`язку із неправомірним складанням відносно позивача протоколу, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, позивач був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції визначав розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн, відшкодування яких підлягає за рахунок коштів Державного бюджету України.
Задовольняючи позовні вимоги в частині майнової шкоди за транспортування належного позивачу автомобіля на спеціальний майданчик та зберігання цього автомобіля, суд першої інстанції врахував положення ч. 1 ст. 296 КУпАП відповідно до якого скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум в розмірі 2 932 грн, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. Тому суд першої інстанції вважає, що позовна вимоги в цій частині підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції враховуючи складність справи та тривалість її розгляду в суді першої інстанції, суд прийшов до висновку, що у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача підлягає стягненню 1 000 грн.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17, 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21, 06 грудня 2023 року у справі № 370/463/21.
Встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, від 20 серпня 2022р., того ж дня, о 10:20 год., водій ОСОБА_1 , на автодорозі М-05, Київ-Одеса, 78 км., керував транспортним засобом «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Водієві було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, нащо водій забажав пройти огляд у медичному закладі у лікаря, результати огляду, 0,63, 0,67 та 0,70 проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023р. по справі № 357/7934/22, яка набрала законної сили, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
З матеріалів справи також вбачається, що працівниками відповідача ГУНП в Київській області, було вилучено у позивача керований ним автомобіль, який в подальшому було транспортовано на відповідний майданчик для зберігання, при цьому позивачем за зазначені послуги було сплачено 2932 грн. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідачів не були спростовані належними і допустимими доказами доводи сторони позивача щодо понесення цих витрат у розмірі 2932 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Також суд першої інстанції вірно застосував принцип співмірності та розумності до вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.
Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 3 000,00 грн буде співмірна із перенесеними позивачем моральними стражданнями та відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди та відсутність порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини і незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. 
Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 569/10283/23 (провадження № 61-1058св24).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправності поведінки працівниками поліції є безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 вказаного Закону). Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму більшу чим просив позивач (позивач просив стягнути 2932 грн, в суд стягнув 3932 грн), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки стягуючи відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3932 грн, суд першої інстанції врахував вартість послуг за транспортування автомобіля позивача на спеціальний майданчик та зберігання цього автомобіля у розмірі 2932 грн, а також частково задоволенні позовні вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн, що в сукупності складає суму у розмірі 3932 грн.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а наведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду у м. Києві від 13 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «02» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Т.О. Невідома

                                                                                                  В.І. Олійник